■418 



natur kring Geneveisjöbäckenet, antar en regionförskjutning på un- 

 gefärligen samma belopp under den xeroterma period, hvars till- 

 varo han med sådan energi och med en sådan rad af växtgeogra- 

 liska fakta förfäktar. Hans slutsats är nämligen den, att detta område 

 då haft klimat och vegetation liknande den tlik af la region médi- 

 terranéenne, hvilken tränger upp i Rhönedalen till ett stjxke ofvan 

 45°. > Pour le bassin du Léman, nous étions arrivé a estimer pen- 

 dant la période xérothermique la moyenne annuelle de température 

 å 12', la moyenne hivernale å 1 — 2^ et une chute d eau d env. 

 70 cm.» (1906, p. 172). För den skandinaviska norden har jag 

 gång på gång i denna afhandling sökt visa att regionförskjutningens 

 maximum uppnåddes eller fortfor under subboreal tid. Äro verk- 

 ligen die aquilonare Periode alias la période xérothermique och 

 denna tid samhöriga, skulla vi sålunda få en i hög grad märklig 

 analogi, som kunde bli utgångspunkten för en enhetlig uppfattning 

 af den europeiska vegetationens utvecklingshistoria under de sista 

 skedena af postglacial tid. 



Jag har redan förut framhållit, att om min tolkning af den la- 

 gerföljd, Weber påvisat för de nordtyska mossarna, är riktig, blir 

 det enhetligt byggda Sphagnumtorflagret ofvan lämningarna af We- 

 BERS 'Trockenperiode subatlantiskt. En förändring af klimatet 

 till insulärt betingar sålunda den subboreala periodens afslutande. 

 Nåväl, har också detta klimat varit kallt, kanske till och med 

 kallare än det nutida? Nyss diskuterades det sannolika i att icke 

 blott Centraleuropa haft ett postglacialt klimatskede, betydligt var- 

 mare än det nutida, utan äfven att detta omfattat den subboreala 

 perioden. Men har den härpå följande klimatförsämringen varit 

 kontinuerlig, eller har en särskild del af subatlantisk tid varit sär- 

 skildt kylig? Af följande skäl skulle jag vilja framkasta möjlighe- 

 ten af det senare alternativet. 



Weber har nyligen intagit samma kritiska ståndpunkt mot de 

 s. k. boreal-alpina relikterna j)å Nordlysklands mossar som den, 

 hvilken jag i en uppsats »Om s. k. glaciala relikter^' år 1<S94 ut- 

 vecklade om liknande förekomster ])å Medelsveriges. »Mir ist bis- 

 lang», säger han 1906, p. 112, 'kein einziges Hochmoor im nord- 

 deutschen Tiellande bekannt geworden, dessen Sphagnumtorfschicht, 

 d. h. die Schicht, welche das Si)hagnetum im Laufe langér Zeiträume 

 aus seinen Resten unter sich anhäufte, bis in die (llazialzeit hin- 

 abreicht.» Det subboreala (boreala Weber) afbrottet har enligt 

 Weber på ett så genomgripande sätt förstört de föregående perio- 



