419 



dernas sphagnela och har en sådan horisontal utsträckning, att 

 man har anledning antaga, att de subatlantiska Sj)haynuin-{orma- 

 tionerna i stor utsträckning nybildats såsom sådana. Det finnes 

 därför anledning antaga, att, om de långt skilda förekomsterna af 

 >boreal-alpina» växter på Xordtysklands mossar, t. ex. af BetiiUi 

 iniiut, böra förklaras som rester af en fordomtima mera samman- 

 hängande utbredning, förlägga tiden för denna till ett kyligare kli- 

 mat under den subatlantiska perioden eller någon del af densamma. 

 — Det förtjänar undersökas, om ej några af de nordiska växter, 

 hvilkas förekomst på Alpernas norra sluttningar tilldragit sig så 

 mycken uppmärksamhet som de förmodade vittnesbörden om ett 

 genom istiden förmedladt samband mellan den alpina och den nor- 

 diska tloran, äro dylika subatlantiska glacialrelikter. De äro, som 

 tidigt framhållits, till en mycket hög procent species uda^% och 

 deras förekomst är ofta bunden vid torfmossar. Redan Wahlen- 

 BERGS utredning i »De vegetatione et climate in Helvetia septen- 

 trionali» är i detta hänseende högst märklig. P. XLVII säger han: 

 »Plantcu pahistres multiP in I.apponia usque ad alpes et ultra adscen- 

 dentes, reperiuntur per Helvetiam tantum in paludibus planitiei vel 

 parum elevatis regionibus ex. gr. Comarum palustre, Vaccinium 

 oxycocciis, Carex dioica Linn., Carex chordorrhiza Ehrh., Sparganhim 

 natans, Lijsiinachia thyrsi flora, Schoeiuis albiis, Andromeda polifolia 

 etc. — — Nec id ita intelligendum esse puto ut credas omnes pa- 

 ludes desiderari in subalpinis et alpibus Helvetia^; vidi ex gr. in 

 Schwanderallmend atque inter Feuerstein et Fliihli västas paludes 

 ut ita dicam lapponicas, sed plantas paludosas Lapponise ibi frustra 

 qusesivi», och om Beiula nana p. XLVI: »quaerere oportet in Hel- 

 vetise paludibus inferioribus, quod mirum certe videtur». 



I ett föregående kapitel har jag sökt visa, att i nutiden kulturen 

 i en ganska betydlig skala medför invandring och ökad utbredning 

 af S//pa-växter särdeles i de mest uppodlade delarna af södra och 

 mellersta Sverige. Äfven från Centraleuropa har man från åtskil- 

 liga platser samma erfarenhet. Redan vid uppställandet af Östalper- 

 nas aquilonara period, under hvilken t. ex. Stipa pennata äfven där 

 fick en ökad utbredning, framhåller Kerner (1888 p. Il) analogien 

 mellan nutiden och denna period: »Anderseits fehlt es nicht an 

 Erscheinungen, welche dafiir sprechen, dass in allerjiingster Zeit 

 wieder ein Vordringen pontischer Pflanzen in westlicher Richtung 

 stattfindet. Zahlreiclie Gewächse sind nämlich seit einigen Decen- 

 nien schrittweise von der Balkaninsel her iiber Ungarn in das Weich- 



