(VAO) 



Allmänt lörekomnuuide tallskojisty])er äro talliiioar och Ijiiiif^rika tall- 

 skogar. Trenne olika typer belysas med ståndortsanteckninj^ar, lalrik 

 tallmo. mossrik tallmo och ljungrik tallskog. För de båda sistnämnda 

 borde förf. ha kunnat välja lämpligare exempel än sa unga bestånd som 

 de här uttagna. Då hvarje skogstyp här belyses med blott en stånd- 

 ortsanteckning, hade gifvetvis anteckningar frän äldre, mera fullmogna be- 

 stånd varit mera upplysande. Af de omnänmchi granskogstyperna är 

 förekomsten af lafrik granskog särskildt anmärkningsvärd; denna hade 

 väl förtjänat att belysas med en särskild ståndortsanteckning. 



Vid behandlingen af växtsamhällena på berg och klippor lämnar förf. en 

 intressant redogörelse för vegetationen å områdets sydlutor», dessa (h-jf- 

 bänkslokaler å bergens solsidor med deras rikedom ej blott på sydliga 

 utan äfven på alpina arter. En kommande, af lorf. ullofvad skildring af 

 dessa märkliga sydlutor torde säkerligen komma att kasta nytt ljus öfver 

 mänga såväl växtgeograliska som rent biologiska frågor inom den bota- 

 niska forskningens område. Det af förtattaren här gifna uppslaget bådar 

 det bästa. 



Vid behandlingen af »torfmarkernas^> växtsamhällen följer förf. den af 

 (iuNNAR Andersson och H. Hesselman för liknande samhällen å Hamra 

 kronopark använda nomenklaturen. Med : myr» betecknas >'de på torf- 

 grund lefvandc växtsamhällen, i hvilka i öfvervägande grad ingå starr- 

 arter, gräs och andra högre växter , med »mosse »sådana, där Sphagna 

 bilda hufvuddelen af växttäcket . »Torfmark är en sammanfattning af 

 dessa bada typer. Gränsen mellan mosse och myr är emellertid inga- 

 lunda skarp, och talrika öfvergångstyper fianas inom området.» »Kärren» 

 bihla enligt förf. öfvergången till de öppna vattnens vegetation, och nå- 

 gon skarp gräns mellan dem linnes ej . Kn mängd varianter af myrar och 

 mossar namngifvas. Särskildt då man ej har ståndortsanteckning att stödja 

 sig på, synes det härvid stundom, som om den använda nomenklaturen 

 vore otillfredsställande. Såsom en första grupp af myrar u|)ptagcr förf. 

 y Eriophorunimyn^r (vanligen /:. nngiistifolium eller H. vaginatiim, mera 

 sällan /:". (ilpinuni, E. callilhri.v eller E. Schcnchzcri)» och under namnet 

 mosse aterlinnes ingen art af släktet Erioplioriini: åtminstone Eriophorum 

 vagiiialiim torde väl ändock få betraktas såsom en typväxt för mosse. 



På tal om vattnen lämnar förf. en ingående skildring af sjön Hån och 

 dess vegelationsförhållanden. Under fem somrar har förf. bedrifvit sina 

 sjöundersökningar, och det är också verkligt \ackra resultat förf. här 

 kunnat frandägga. Särskildt må här framhållas, hurusom de under såväl 

 vinter som sommar gjorda iakttagelserna öfver vattnets och den omgif- 

 vandc luftens temperaturförhållandcii |)a etl ingående sätt belysa växt- 

 lifvet i vattnet och betingelserna för detta. Tvänne kartor öfver vatten- 

 växllloran vid sjön Hans iitlojjp belysa i)å ett förtjänstfullt sätt de olika 

 samhällenas fördelning inom denna del af sjön. Vid i\vn närmare be- 

 handlingen af växtsamhällena använder förf. den af honom förut upp- 

 ställda indelningen af vattenväxterna i vattenöfverståndare. Ilytbladsväxtcr, 

 långstamsväxter och kortstamsväxter. Alt vid upprättandet af ståndorts- 

 anteckningar denna indelningsgrund skulle äga några väsentliga fördelar 

 rramlöi- <\i-n loiiil af (i W V Caim.son (Om Ncuclnlioiicii i någia små- 



