1913- ^^- ^2. DEN MENNESKELIGE GONOCHORISME. II 



chorismen sit maximum og holder sig paa dette i en række aar; saa gaar 

 den atter tilbage og bliver i alderdommen forholdsvis liden. Denne til- 

 bagegang skyldes forst og fremst en forandring af kvinderne. 



Gonoc horismen varierer ogsaa efter race; hos nogle racer 

 er den fysiologisk forholdsvis stor, hos andre liden^. 



Jeg finder paa dette punkt at maatte tillade mig en digression. 



Naar den aktive kontrektationsdrift forstærkes udover det normale, 

 indtræder det symptom, som vi kalder sadisme, hvilket bestaar deri, at 

 vellystforncnmielsen udløses i og med trangen til at udsætte den anden 

 deltager i kjonsforbindelsen for legemlig eller psykisk undertrykkelse eller 

 pinsel. — Naar den passive kontrektationsdrift forstærkes udover det nor- 

 male, indtræder det symptom, vi benævner masochisme, hvilket bestaar deri, 

 at vellystforneninielsen udløses i og med trangen til at være gjenstand for 

 legemlig eller psykisk undertrykkelse eller pinsel af den anden deltager i 

 kjønsforbindelsen. 



Sadisme kan saaledes betegnes som en pathologisk forstærkelse af 

 symptomer, der fysiologisk tilhorer den mandlige, og masochismen som en 

 pathologisk forstærkelse af symptomer, der fysiologisk tilhorer den kvinde- 

 lige sexualitet. For sadismen er grusomheds-instinktet, for masochismen 

 kontritionsfolelsen karakteristisk. 



Sadisme og masochisme sammenfatter man under fællesbetegnelsen 

 algolagni (af c'dyng, smerte, og kayveia, vellyst), og man kalder derfor ofte 

 sadisme for aktiv og masochisme for passiv algolagni. 



Sadisme hos manden og masochisme hos kvinden er altsaa et udtryk 

 for en forstærkelse af gonochorismen, og naar der foreligger algolagni, vil 

 som regel ikke blot kontrektationsdriften, men ogsaa færre eller flere af 

 de tertiære sexualkarakterer være forstærkede, og dette er vistnok ogsaa i 

 almindelighed tilfælde i det mindste med nogle sekundære. 



Den proces, ved hvilken gonochorismen forstærkes, kan vi derfor efter 

 dens mest karakteristiske symptom betegne som algolagnisation. 



Naar kontrektationsdriftens aktivitet svækkes hos manden og dens 

 passivitet hos kvinden, indtræder en formindskelse af gonochorismen, og 

 naar der foreligger en saadan svækkelse, vil ikke blot kontrektationsdriften, 

 men ogsaa færre eller flere af de øvrige tertiære (og vel ogsaa sekundære) 

 sexualkarakterer være svækkede. 



' Ogsaa forskjellige misdannelser eller sygdomme paavirker gonochorismen. Virkningen 

 av visse sygdomme i kjønskjertlerne samt af kastration og transplantation er vel- 

 kjendte; og senere undersøgelser over lidelser i hypophysis cerebri og gl. thyroidea 

 m. m. har lært os at kjende den overordentlige betydenhed, som disse kjertiers indre 

 sekretion har for de sexuelle karakterer, navnlig de sekundære. 



