12 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Den proces, ved hvilken gonochorismen svækkes, betegner vi som den 

 sexuelle applanation, idet man tænker sig de specifike sexualkarakterer af- 

 kvistede og den sexuelle forskjel saaledes udjevnet eller bragt ned om- 

 trent paa samme plan. 



Denne proces kan feres videre, saa langt, at den leder til kontrær 

 reaktion. Manden bliver isaafald masochistisk, og i sjeldne tilfælde kvin- 

 den sadistisk. 



Jeg kan ikke i dette foredrag gaa nærmere ind paa det vanskelige 

 problem om de ældste menneskearters gonochorisme, eller om, hvorvidt 

 disse arter har levet i monogami eller i andre kjønsforbindelser. Jeg vil kun 

 bemærke, at jeg efterhaanden har nærmet mig til den antagelse, at nogle 

 arter har havt en relativt liden, andre en forholdsvis stor gonochorisme, 

 og at de første har levet i monogami, de sidstnævnte i promiscuitet og 

 senere under matriarkatet i polyandri; men jeg vil udtrykkelig sige, at 

 denne min mening kun er foreløbig, idet det med god grund kan antages, 

 at vi endnu staar temmelig langt fra en løsning af disse vigtige, men vanske- 

 lige spørgsmaal. 



De ældste mennesker maa vel have tilhørt flere arter; og nogle af disse 

 er formodentlig forlængst uddøde, medens andre er stamforældre til de nu- 

 levende mennesker. Enhver af disse arter har omfattet adskillige racer, og 

 den gonochorisme, som vedkommende race har medbragt fra dyrelivet, har vel 

 som andre raceeiendommeligheder været meget resistent og saaledes øvet 

 en betydelig indflydelse ned gjennem slægtsledene; men enebestemmende 

 kan de ikke antages at have været, allerede af den grund, at der paa et 

 tidligt udviklingsstadium maa være indtraadt krydsning mellem forskjellige 

 racer og endog mellem forskjellige arter, ja artskonfluentsen maa vistnok 

 have været en væsentlig faktor. Baade denne krydsning og den senere 

 indtraadte raceforskyvning maa efter min mening antages i betydelig grad 

 at have paavirket gonochorismen. 



Endelig maa det efter min opfatning antages, at ogsaa den sociale ud- 

 vikling har øvet indflydelse paa gonochorismen, dels indirekte derved, at 

 den har fremkaldt og paaskyndet raceforskyvningen, dels direkte ved paa- 

 virkning paa børnene og vel ogsaa paa den yngre ungdom. 



Jeg mener ikke, at opdragelsen eller nogen anden social indflydelse kan 

 bevirke, at de individer, hvis homosexualitet er begrundet i et oprindeligt 

 atypisk anlæg, nogensinde bliver heterosexuelle. Jeg mener kun, at de sociale 



