igiS- No. 12. DEN MENNESKELIGE GONOCHORISME ETC. 21 



fastlands-Kelterne i deres ældste historiske tid allerede havde overvundet — 

 eller væsentlig overvundet — matriarkatet, og at deres sagn om denne 

 tilstand ikke, som o-Kelternes, er naaede os. De fra fastlandet til øerne 

 indvandrede Kelter blev i sit nye hjem mere isolerede, og det er derfor 

 rimeligt, at gamle samfundsformer holdt sig længe hos dem. 



At fastlands-Kelterne ikke overalt havde overvundet matriarkatet i det 

 2det aarhundrede før Kristus, derpaa tyder fortællingen om Hannibals 

 møde med de galliske matroner under hans gjennemmarsch til Italien. 

 Denne fortælling henviser jo endog til et levende gynaikokrati, altsaa til 

 et endnu blomstrende matriarkat, og den styrkes ved de foreliggende beret- 

 ninger om, at couvaden ' netop i disse egne holdt sig lige ned til henimod 

 vor tid. 



Vi ved jo intet paalideligt om Germanernes kulturtrin og samiunds- 

 ordning paa den tid, da de først rykkede ind paa den mellemevropæiske 

 slette, men det kan vel ikke betegnes som en urimelig hypothèse at an- 

 tage, at de var jægerhorder, som ikke var komne videre end til enkelte 

 steder at brænde braate og maaske til at tæmme nogle husd3T. Som 

 primitive jægerfolk havde de en høiere gonochorisme og var mere 

 krigerske end Kelterne, der levede i matriarkat. De opkastede sig derfor 

 til deres herrer paa samme maade som tidligere Hyksos i Ægypten eller 

 Israel i Kanaan, eller som mongolske stammer baade før og senere gjorde 

 i Kina. Under denne situation var det naturligt, at Germanerne, da 

 de kom ned paa sletten, temmelig hurtigt udviklede et nomadeliv; og 

 det maatte gaa disse nomader som andre, der opkaster sig til herskere 

 over høiere kultiverede folk, de paavirkes af de undertvungnes samfunds- 

 orden. Nomader vil i og for sig have tilbøielighed til at skabe en matri- 

 arkat-ordning, og det naturligvis saa meget lettere, naar de forefinder en 

 saadan hos de undertvungne. Men dette var sandsynlig netop situationen, 

 da Germanerne havde undert\unget Kelterne, som dengang formentlig befandt 

 sig i en overgangstid mellem et nomadiserende og fastboende levesæt. 



I sit nye land forefandt Germanerne a\-unculatet og an- 

 tog dette. 



Allerede før Cæsars tid var Germanerne kanske begyndt at drive et 

 primitivt agerbrug af den art, som man kan finde hos nomader, og ialtfald 

 paa Tacitus' tid saaede og indhøstede de korn. Efter Cæsars erobring 

 af Gallien traadte de i nærmere og varigere berørelse med Romerne; og 

 i tiden mellem Cæsar og Tacttus gjennemgik de under romersk paa- 

 virkning en stærk udvikling. Cæsar fortæller, at de ikke kjendte guder, 



' Manrilig- barselseng 



