26 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



en degenereret slægt. — Det latinske substantiv »proles« betyder »yngel« 

 og »proletariat« altsaa egentlig: de som skafier samfundet børn. 



De gammelromerske borgerlegioner blev i stigende udstrækning erstattede 

 af leietropper, der, som jeg har omtalt, for en væsentlig del rekruteredes 

 af Germaner. Romerne kunde ikke længer forsvare sit rige. 



Allerede fra slutningen af republikkens tid begyndte man at se faren ; 

 og keiser Augustus tog energiske forholdsregler, baade økonomiske og 

 legislative, for at redde ægteskabet. Strengheden blev efterhaanden skjærpet; 

 og i den seneste keisertid indførtes deportation som straf for homosexuel 

 omgang og dødsstraf for den fuldbyrdede forbrydelse. 



Alt forgjæves. Den romerske overklasse døde ud, og den romerske 

 magt var forbi. — 



Men feminismens tid var ogsaa forbi. De germanske høvdinger brydde 

 sig ikke stort om de romerske regler og juridiske distinktioner. De tog 

 med magt romerinderne; men disse overvandt moralsk sine herrer og 

 bragte kultur til os. — 



Historien lærer os saaledes, at gonochorismen hos det egentlige 

 romerske folk — og formodentlig ogsaa hos Grækerne — fra omkring Kristi 

 tid befandt sig i en stærk synken, der efterhaanden naaede en saadan 

 grad, at applanationen blev dybere end tidligere hos noget kulturfolk, ja 

 maaske ogsaa dybere end nogensinde senere. 



Men den romerske historie lærer os meget mere om applanationens 

 væsen. Den viser os nemlig, at gonochorismens synken forløber sam- 

 tidigt og i skridt med andre sociale dekompositionsprocesser, hvis aarsag 

 raaa antages at være en degenerativ udvikling. 



Jeg tænker først og fremst paa sindssygeondets samtidige vext. 



Jeg finder ikke anledning til i dette foredrag at gaa nærmere ind paa 

 denne sag, som jeg tidligere andetsteds har berørt, og som jeg haaber 

 senere at faa leilighed til noget udførligere at behandle. Jeg vil derfor 

 her indskrænke mig til at henvise til den meget karakteristiske omstændighed, 

 at de strenge lovbestemmelser og andre forholdsregler, som tilsigtede at 

 modvirke følgerne af gonochorismens formindskelse (saasom natalitetens 

 synkning og de sexuelle aberrationers, navnlig homosexualitetens, vext), 

 blev trufne omtrent samtidigt med de store sindssygeretslige reformer. 



Antoninus Pius indførte det autoritative tutel for furiosi; og i det 

 mærkelige brev fra keiserne Marcus Aurelius og Commodus (som er optaget i 

 Digesterne i — t8 — 14) omhandles — formodentlig for første gang i verdens- 

 historien — en række sindssygeretslige spørgsmaal af den største bære- 

 vidde. Som jeg antager, kort efter følger anerkjendelsen af mentecaptio 

 og dementia som sygdomme, der bør betinge en egen retsstilling, og i og med 



