PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



I løbet af Middelalderen kjæmpede familjesystemet sig overalt i den 

 kristne verden frem til almindelig anerkjendelse; og allerede de ældste 

 norske love har givet de ægte børn en ret begunstiget stilling fremfor de 

 uægte, skjønt disse sidste ikke helt udelukkedes fra fædrene arveret. Denne 

 udvikling fortsattes i de nyere love, som yderligere øgede de ægte børns 

 begunstigelse; — men først i det i6de aarhundrede blev de uægte børns 

 retsstilling den, som de senere i det væsentlige har beholdt. 



Eftersom kirkens magt og romerretten gjennem den kanoniske ret fik 

 voxende udbredelse, erobrede geistligheden en stadig stærkere indflydelse 

 paa ægteskabsstiftelsen; og det lykkedes den katholske kirke at naa nær 

 henimod sit maal, nemlig at fastslaa ægteskabets livsvarighed og lægge 

 hele familjestiftelsen ind under sit herredømme. Men da reformationen 

 kom, havde den katholske kirke endnu ikke i vort land helt gjennemført 

 sit program. 



Middelalderen styrkede saaledes i høi grad familjesystemet og begun- 

 stigede derved en hovedbetingelse for opvexten af en sund slægt — 

 familjesystemets point de résistance. 



De mange og store folkeoverflytninger, korstogene med deres svære 

 sociale følger, de herjende virulente epidemier og alle de øvrige af disse 

 flydende konsekventser maa efter min opfatning a priori antages i løbet af 

 de 30 — 40 slægtsled, som Middelalderen omspænder, at have frembragt betyde- 

 lige raceforskyvninger og bragt gonochorismen til at variere, saaledes at 

 den hos de forskjellige folkeslag under visse tidsafsnit har været stor, under 

 andre liden, eller med andre ord, at den har bevæget sig i en bølgegang. 



Vi har ogsaa historiske efterretninger, som bestyrker denne antagelse. — 

 Jeg har allerede nævnt den algolagnisation, som efter min mening maa 

 antages at have fundet sted hos Nordgermanerne i det lode aarhundrede, 

 og jeg skal nu söge at paavise, at vi fra Middelalderens historie ogsaa 

 kjender tidsrum, under hvilke gonochorismen hos de samme Nordgermaner 

 var liden. 



Vi har paalidelige efterretninger, om at Germanerne fra gammel tid 

 kjendte og øvede homosexuel omgang; men det kan neppe antages, at 

 homosexualiteten hos de germanske nationer før i Middelalderens 2 — 3 

 sidste aarhundreder fik en saadan udbredelse, at man i dens forekomst 

 er berettiget til at se et bevis for, at deres gonochorisme var sunket under 

 normalen. — 



Det gammel-norske sprog har tekniske ord baade for homosexualitec 

 og homosexuel omgang. Ordet ragr (metathesis for argr) betyder homo- 

 sexuel og serôa passivt at pleie pæderasti. Ordene ragr og rassragr samt 

 blauôr var stærkt injurierende skjældsord, hvis fremførelse allerede i den 



