HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Og Nordmo eller i de mod syd vendende lier ovenfor dette streg. Dalen, 

 som her har nordvestlig retning, er paa dette sted meget bred og er om- 

 givet av mægtige fjelde. Paa nordsiden sees kun ét, som er særlig ieine- 

 faldende, nemlig Mauken (amtskartets Mauktinder eller Gælogaisse). Det 

 er 3967' høit ^. Paa sydsiden af dalen er der flere og høiere fjelde. I 

 retning fra vest mod ost kommer først Istinderne, af hvilke den vestre 

 hæver sig til 4782'. Saa kommer »De tre Brødre«, amtskartets Isdalstind, 

 der i øst staar med steile sider mod en af Maalselvdalens største sidedale, 

 Kirkesdalen. Ogsaa i vest falder den stellt ned mod den trange Iselvdal, 

 som under tinden og i nord for den forener sig med Kirkesdalen. Og 

 saa kommer endelig det østligste og høieste af disse fjelde, det mægtige 

 Alappen, som stiger med jevn skraaning lige fra den flade dalbund til 

 4817' og er det mest dominerende fjeld i landskabet. Fra dalbunden, som 

 i denne del af dalen kun ligger ca. 40 meter o. h. -, ser man, at dalsiderne 

 nedenfor de sneklædte toppe er bevokset med store skoge, hvis øverste 

 grænse tydelig aftegner sig mod fjeldets græs- eller lyngklædte skraaninger 

 ovenfor. 



Over den brede, flade dalbund gaar elven i store slyngninger, led- 

 saget af lyse sandstrande og vidstrakte elvemoer, de sidste bevokset med 

 birk og andre løvtrær. Og paa gamle elveterrasser, levninger af tidligere 

 elvemoer, der paa begge sider af dalen hæver sig over det yngste terrasse- 

 trin, er der furumoer, som dog i regelen er af mindre udstrækning. 



Disse terrasser, som ledsager gamle elveleier, er ofte meget iøinefal- 

 dende i landskabet. Norman^ skriver følgende herom: 



»Ved isløsningen dannes der ikke sjelden isbarrikader, som stænger 

 for elven og opdæmmer vandet på langt hold i de sagte flydende elve. 

 — — — Mangesteds og hyppig gjennem århundrederne har den ved 

 isbarrikader stængte elv brudt sig nye baner og forladt sine gamle leier, 

 som i tidens -løb er gjengroede og overvoksede med vegetation. Fornem- 

 melig ved Tanaelven kan man se større vidder af landskabet gjennem- 

 trukne af gjengroede gamle elveleier og ledsagede af terrasser, levninger 

 af tidligere elvemoer.« Disse forladte elveleier, der gaar i slyngninger 

 ligesom det nuværende, har gjerne mindre tjern eller vandansamlinger 

 med sumpvegetation lige under terrasserne, medens den lidt høiere liggende 

 bund er bevokset med birkeskog eller med blandingsskog af birk og 

 furu. 



^ Denne saavelsom de nærmest følgende høideangivelser er amtskartets. 



2 Efter velvillig opgift fra amtsingeniør Saxegaard har den offentlige vei ved Rundhaugen 

 en høide over havet af ganske nøiagtig 40 meter. 



3 Norges arkt. fl. II, forord. 



