I9I3- ^O- 13- STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 



Elvemoerne. 



Mens i den undersøgte del af dalbunden furuskogen ynder de ældre 

 terrasser, er den 3'ngste terrasse for det meste bevokset med birkeskog. 

 Bunden i denne er dannet af de nu vegetationsdækkede afleiringer af sten, 

 sand og grus, som elven har afsat i forholdsvis nyere tid. Denne bund, 

 som omtrent er ganske jevn, er kun ubetydelig hævet over elvevandspeilet. 

 Skogen faar derfor sin fugtighed fra det vandlag i jorden, som ligger i 

 niveau med dette vandspeil. Da træerne er store og veludviklede, maa 

 disse løsafieiringer være gunstige voksesteder for skogen. 



Foruden birken, Bctiila pubcscens, optræder der ogsaa andre trær, 

 væsentlig løvtrær. Furuen vokser nemlig her paa den laveste elveterrasse 

 ialniindelighed meget spredt. De andre løvtrær er rogn, heg, graaor og 

 pilarter, af de sidste især Salix nigricaus og pcntandra. Graaoren og pil- 

 arterne holder sig mest til fugtigere steder i skogen og i størst mængde 

 til bredderne af de småle, dybe elvearme, som er meget almindelige og 

 ofte kan skjære sig kilometervis ind i skogen. Til disse elvearme, de saa- 

 kaldte kjoser, skal jeg senere komme tilbage. 



Hvor bunden er nogenlunde tør, er birken næsten eneherskende. En 

 og anden rogn eller heg kan nok findes iblandt. Skogen er paa saa- 

 danne steder lys og aaben, med spredte trær, og bunden danner frodige 

 enge, bevokset med græs og urter. Disse elvemoer udgjør derfor et 

 ypperligt slaatteland for dalens beboere, der her har et ugelangt arbeide, 

 naar de er færdige med sine engslaatter. 



Er bunden i elvemoerne dækket af engvegetation, er de i høi grad 

 parklignende. 



Resultatet af mine undersøgelser af elvemoernes bundvegetation er 

 fremstillet i tab. 2. Man ser af denne, at Viola biflora og Trientalis 

 eiiropaea hører til de mest dominerende arter og det tiltrods for, at de 

 ikke kunde opdages uden ved nøie eftersyn, nemlig ved at søge under 

 den øvrige vegetation. At disse i skogbunden saa almindelige planter var 

 saa usynlige, kom af, at de hører vaarfloraen til; mine undersøgelser af 

 elvemoerne blev først foretaget, efterat den hele vegetation var udviklet 

 nemlig i tiden fra 20. juli til 3. august. 



Den iste lokalitet (rubrik i) er beliggende nær elven, paa strækningen 

 mellem gaardene Trostdal og Nordmo. Det undersøgte parti var bevokset 

 med Betida pubcscens og hist og her med Alniis incana og Salix nigricans. 

 Skogbunden, der her var slaattemark, var fysiognomisk præget af blom- 

 strende Aira caespitosa, Agrostis borealis, Raiiuuciiliis acer, Solidago Virga 



