1913- No. 13. STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. I3 



Dalsidens skoge. 



Før jeg gaar over til at omtale bundvegetationen i disse, skal jeg 

 nævne lidt i sin almindelighed om selve skogene. Deres væsentligste be- 

 standdel er birk, Bctula pubcscens; men de er i den nedre region ofte 

 sterkt opblandet med furu. Hvor furuen ophorer i ca. 3 — 400 m. h. o. h., er 

 der birkelier lige til skoggrænsen. Paa nordsiden af dalen er i den under- 

 søgte del terrænget endel kuperet med fremstikkende fjeldgrund. Her 

 varierer skogene sterkt. Paa fjeldgrunden kan furuen ofte være saa frem- 

 trædende, at den næsten er eneraadende. Dette gjeldcr dog altid mindre 

 partier. Forsænkningerne i terrænget, som er mere fugtige, er bevokset 

 med skoge af birk og graaor, A/iiiis iiicana. Denne sidste er paa saadanne 

 lokaliteter ofte ligesaa almindelig som birken. Paa jevnere terræng er 

 gjerne birken den raadende. Baade de lavere liggende skoge og birkelierne 

 ovenfor er iblandet rogn og heg samt pilarter. 



Furuen gaar i Maalselven, efter Norman, op til 432 m. o. h. 



Fra den af mig undersøgte del opgiver han fra foden af Mauken et 

 levende træ, indsprængt i birkeskogen, i 325 m. h. o. h. og lige nedenfor 

 enkelte temmelig store trær. I 370 m. h. saa han her den øverste, for- 

 længst henraadnede fururod. 



Staar man paa en af de mange fremstikkende knauser ved furuens 

 øvre grænse, har man et ganske eiendommeligt syn. Store torfuruer, ragende 

 op over de grønne birkelier, staar med afskallet bark, blegede af sol og 

 vind og i ikke lidet antal. I denne form saa jeg talrige træer i ca. 300 m. 

 h. o. h. paa foden af Mauken. Længer nede i dalsiden stod furuen stor 

 og frodig i birkeskogen. Ofte var svære stammer væltet overende og laa 

 ved siden af den miægtige rod. Et saadant træ sees paa PI. Il, fig. i. Det 

 fandtes i ca. 140 m. h. o. h. og viste i tvermaal 90 cm. i i m. h. over 

 markens nivaa. 



Det andet billede paa planchen viser en levende furu fra SN'dsiden af 

 dalen, paa Alappens fod. Den vokste i ca. 190 m. h. o. h. og viste i tver- 

 maal III cm., maalt i i m. h, over markens nivaa. Dette er dog ikke 

 de tykkeste trær, som er iagttaget i Maalselven. Norman nævner saa- 

 ledes et træ, hvis tykkelse gik op ti! 126 cm. 



Skoggrænsen dannes som før nævnt af birken. Denne gaar efter 

 Norman paa »langslut sydside« under Mauken (69°, 3 — 4') op til 558 m. 

 o. h. Den høieste trægrænse findes paa sydsiden af dalen. Angaaende 

 denne hidsættes efter Norman: »Den høieste trægrændse, som har været 

 iagttaget i hele det arktiske gebet, nemlig 769 m. over havet, er ikke 



