1913- No. 13. STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. I5 



Ser vi paa rubrik i i tabellen, som altsaa viser resultatet af under- 

 søgelsen af denne lokalitet, finder vi, at næst efter Gonitis og Aira flrxiiosa 

 er Vacciniu>u Myrtilliis og vitis idaea de mest dominerende arter. Men 

 skogbunden er her ingen lyngbund. Den er ikke fysiognomisk præget af 

 lyngarterne. Ei)ipetrniii, som altid var karakteristisk for lyngbunden i 

 skogene, mangler fuldstændig. Desuden har den formange dominerende 

 arter. Medens vi paa den udprægede lyngbund paa furumoerne kun fandt 

 4 eller 5 dominerende arter, finder vi her hele 10. 



2den lokalitet laa et godt stykke vestenfor den iste, men paa samme 

 terrasse og i samme høide som denne. Birkeskogen, som ogsaa her havde 

 den samme flade bund, var sterkt opblandet med furu, men med birken over- 

 veiende. Med hensyn til bundvegetationen finder vi ikke liden forskjel. 

 Vi har fremdeles Aira flexuosa, Cornus snccica, Vacciniuiti vilis idaea og 

 Myrlillus som de mest dominerende arter, men Eiufyrlrinii, som ikke fore- 

 kom paa iste lokalitet, er her kommet til og sees i rubrik 2 med det høie 

 hyppighedstal 39. Videre er antallet af dominerende arter aftaget fra 10 

 til 7. Og ser vi paa mosernes forhold, finder vi 5 arter mod iste lokali- 

 tets 3 arter og med langt større hyppighedstal end disse, ja sogar med 

 2 dominerende arter. Disse sidste er de samme, som pleier at være de 

 mest dominerende mosarter paa furumoernes lyngbund. Og endelig er 

 Vaccitiiian Myrtillus og Empetnim kommet med blandt de arter, som fysio- 

 gnomisk præger skogbunden, sammen med Cornus, som fremdeles er den 

 vigtigste, med Melarnpyriun pratense og Phegopteris Dryopteris. 



Skogbunden nærmer sig her i blandingsskogen langt mere til lyng- 

 bunden, end den gjorde i birkeskogen paa iste lokalitet. Men nogen egte 

 lyngbund er den ikke. 



Det er hyppigheden af Enipctnim og lyngarterne i forhold til hyppig- 

 heden af de øvrige arter, som virker bestemmende for skogbundens fysio- 

 gnomiske præg over den største del af dalsidens skoge. For i denne hen- 

 seende lettere at kunne faa en oversigt over de undersøgte lokaliteter, kan 

 vi sammenligne summen af hyppighedstallene for lyngarterne og Empetnim 

 med summen af hyppighedstallene for de øvrige arter. Medens vi for iste 

 lokalitets vedkommende finder denne sum for Empetnim og lyngarterne lig 

 92 og for de øvrige arter 337, finder vi den for 2den lokalitet henholdsvis 

 130 og 202. 



Vi skal nu gaa over til 3dje lokalitet. Den laa ca. 214 m. o. h. i hel- 

 dende birkeli paa lidt kuperet underlag. Birkeskogen, der var temmelig 

 aaben, var iblandet rogn og ener, samt en og anden furu. Bunden, der 



