l6 HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



mellem planterne var dækket af vissent løv, men ogsaa besad mosvegeta- 

 tion, var fysiognomisk præget af Cornus suecica. 



Vi finder ligesom paa de 2 første lokaliteter Aira Jlexuosa, Cornus 

 suecica, Vacciniian Myrtillus og vitis idaca som de mest dominerende arter. 

 Denne skogbund nærmer sig ikke saameget til lyngbunden som paa 2den 

 lokalitet. Einpetrum forekommer saaledes temmelig sparsomt. Ser vi paa 

 summen af hyppighedstallene,' finder vi for lyngarterne og Empetruni 

 III og for de øvrige arter 290. 



Vi kan merke forekomsten af Anthoxanthum odoratuni, der ikke fore- 

 kom paa de førnævnte lavere liggende lokaliteter. 



4de lokalitet er fra aaben birkeli i ca. 320 m. h. o. h. Her viser bund- 

 vegetationen en paafaldende forskjel fra de tidligere omtalte lokaliteter. Den 

 var saaledes fysiognomisk præget af lyngarterne og Empetrum og maa be- 

 tegnes som en lyngbund. Af tabellen ser vi ogsaa, at Vaccinium Myrtillus 

 og vitis idaea samt Empetrum nigrum er de mest dominerende arter og 

 forekommer i alle 50 prøver. Hertil kommer ogsaa den forholdsvis hyppige 

 optræden af Vaccinium tdiginosum. 



Summen af hyppighedstallene for lyngarterne og Empetrum er her 

 hele 172 mod 250 for de øvrige arter. 



Af de hidtil omtalte eksempler fra dalsidens skogbund besidder denne 

 lokalitet den mest udprægede lyngbund, og jeg tror, at dens sammensæt- 

 ning kan ansees som noksaa typisk for bundvegetationen i den høiere lig- 

 gende del af dalsidens skoge og specielt for birkelierne, forudsat, at bunden 

 ■er nogenlunde tør. Denne lyngbund i de aabne birkelier virker dog aldrig 

 saa ensformig som furumoernes. Den er sammensat af flere arter idethele- 

 taget og særlig af flere dominerende arter. 



Ser vi paa 4de rubrik, finder vi for kryptogamernes vedkommende, 

 at moserne ikke er videre fremtrædende, desuden, at der optræder lav- 

 arter. Naar 7de lokalitet undtages, var der paa de undersøgte lavere lig- 

 gende steder ikke lav i skogbunden. 



5te lokalitet er fra en af de øverste birkelier under Mauken; den laa 

 i over 500 meters høide o. h. og ikke 50 meter nedenfor trægrænsen. 

 Skogen var her overordentlig aaben, og skogbunden mellem de spredte 

 trær virkede fysiognomisk som lyngbund. Vaccinium vitis idaea optræ- 

 der sparsomt, men til gjengjeld er Vaccinium uliginosum kommet ind som 

 dominerende art, og Empetrum hører til de dominerende arter. En saa 

 udpræget lyngbund som paa 4de lokalitet var denne dog ikke. Summen 

 af hyppighedstallene for lyngarter og Empetrum er her 140 mod 330 for 

 de øvrige arter, medens de tilsvarende tal for 4de lokalitet var 172 

 mod 250. 



