HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



sterkt i hyppighed, Connis succica er næsten helt forsvundet. Men breg- 

 nerne er tiltaget i hyppighed, og der er flere græs. 



Artsantallet er langt større end paa den føromtalte skogbund. Kun 

 ved skoggrænsen, paa 5te lokalitet, var artsantallet tilnærmelsesvis saa stort 

 som her. Moser forekommer sparsommere. 



Da det kan have sin interesse i mere oversigtlig form at sammenligne 

 vegetationen paa tørrere med vegetationen paa fugtigere skogbund, har jeg 

 summeret hyppighedstallene for de mere karakteristiske plantegrupper fra 

 3 lokaliteter paa tørrere og 3 lokaliteter paa fugtigere bund, henholdsvis 

 fra I, 3, 4 og 8, 9, 10. Begge slags lokaliteter er alle fra birkeskog; kun 

 paa 3die lokalitet forekom der endel spredte furutrær. Første slags lokali- 

 teter er valgt som dem, der kom det andet slags lokaliteter nærmest med 

 hensyn til niveau. (Her er bortseet fra 7de lokalitet, som har formeget 

 furu til at kunne anvendes i sammenligningen.) 



Som de mest karakteristiske plantegrupper er valgt lyngarter og Em- 

 pctrnm som den forste, bregner som den anden samt græs og græslignende 

 planter som den tredie. (Med græslignende planter menes Liizula- og 

 Cart'.v-arter.) Tilslut er ogsaa summeret hyppighedstallene for de øvrige 

 arter. 



Lok a 



Lyngarter og Einpetniiii . 



Bregner 



Græs og græslignende planter . 

 De øvrige arter 



Der forekom naturligvis flere slags bundvegetation end den under- 

 søgte i dalsidens skoge. Men da skogbunden deroppe ikke tidligere er 

 undersøgt paa denne eller lignende maade, fandt jeg det mest hensigts- 

 svarende med den tid, jeg havde til raadighed, at undersøge den mest 

 typiske skogbund. Der fandtes ogsaa mange eksempler paa skogbund, som 

 ikke egnede sig til undersøgelse med stikprøvemetoden, ialfald med den 

 ramme, jeg anvendte hertil, med Vio m^ flade. Dette var saaledes tilfælde 

 i lier, hvor den oprindelige ur var lidet dækket, og hvor der var meget 

 fugtighed i jordbunden. I disse lier, hvor graaoren var ligesaa almindelig 

 som birken, var skogbunden dækket af enorme bregnemasser i frodig ud- 

 vikling, mest Strnthiopteris germanica. Disse skyggefulde lier med stenet, 

 bregnebevokset bund havde stor udbredelse i dalsiden. 



Fra sydsiden af dalen, paa skraaningen med nordlig eksposition, haves 

 her kun et eneste eksempel (rubr. 6). Dette er hentet fra dalbundens tørrere 



