32 HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Myrer. 



Større myrdrag findes ikke i den undersøgte del af dalen. De 4 

 myrer, som er undersøgte med stikprøvemetoden (tab. 6), er samtlige af 

 mindre udstrækning. De ligger alle paa den nordlige dalside med sydlig 

 eksposition og i forskjellige høider over havet. 



De findes samtlige paa horizontale afsatser i dalsiden og er omgivet 

 af skog, enten af birkelier eller af blandingsskog af birk og furu. De 

 ligger enten i omgivelserne af tjern (PI. IV, fig. i), eller de danner baade 

 overfladen og omgivelserne af helt igjengroede tjern (PI. IV, fig. 2.) 



Den myr, af hvis undersøgelse rubrik i viser resultatet, grænsede 

 uroiddelbart op til Bjørnklettjern, hvis vegetation af Nitpliar pumiliun tid- 

 ligere er nævnt (s, 31). Den laa i ca. 133 meters høide o. h. og var af 

 forholdsvis stor udstrækning. Som paa de fleste af de myrer, som laa i 

 fururegionen, var der endel helt eller halvt uddøde furuer, oftest med høie, 

 spæde stammer og t3'nde næsten bladløse kroner. Denne myr var fugtig. 

 Dens randzone var paa sydsiden tørrere og udviklet som multemyr. 



Rubrik 2 viser resultatet af undersøgelsen af en myr, der ligesom den 

 netop omtalte hører til dalsidens større myrer ^. Et parti af den med halvt 

 uddøde furuer er afbildet paa PL IV, fig. 2. Denne myr, som laa i 

 ca. 120 meters høide over havet, havde ingen vandansamling. 



Resultatet af undersøgelsen af en multemyr i ca. 73 meters høide 

 o. h. er fremstillet i rubrik 3. Denne myr, som var forholdsvis tør, havde 

 ligesom den sidstnævnte ikke noget aabent vand. Den var af liden ud- 

 strækning og spredt bevokset med smaa, daarlig udviklede furuer. Den 

 havde den 27. juli ingen planter i blomst. Multekarten var rød og frug- 

 terne af krækling begyndt at sortne. Myren havde paa sydsiden en smal, 

 fugtig randzone med Eriophonim vaginatiim og angustifoliujii, Carcx 

 lasiocarpa, irrigua, paucißora, Scirpiis caespitosus, Equisetum ßuviatile 

 *lininsuui, Drosera rotnndifolia og longifolia. 



Rubrik 4 viser endelig resultatet af undersøgelsen af en multemyr i 

 ca. 320 meters høide over havet. Den laa i Maalselvdalens sæterregion og 

 tilsyneladende nær trægrænsen. Denne strakte sig dog her lige til ca. 

 550 meter o. h. Denne myr, der ikke havde videre udstrækning, var i 

 sin vestlige del heldende. Den endte her nedad i mindre partier med græs- 



^ Efter det, som før er sagt om myrenes størrelse, bliver benævnelsen „større" myr her 

 kun relativ. Jeg tror neppe, at nogen af myrene i denne del af dalsiden nogensinde 

 oversteg ^/]o km^. 



