1913- ^O- 13- STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 39 



Overgangsbeltet har 39 arter. 



Af disse er 22 fælles med R/iacoiiiitriitni-hehc 2. 

 » » » 30 » » elvemoen (tab. 2, rubrik 3). 

 » » » 7 » » R/iacotniiriuiH-belte i. 



I Rhacoiiii/riiiiihhehe i er der 9 (45 %) fjeldplanter, som man vel 

 trygt kan sige er kommet did som frø med elven, nemlig Luzula 

 spicata, Salix orhusciila, Arenaria ciliata, Cerastiuni alpiniwi f. glabraliun 

 og /. lanatum, Ccrastimn Edmonstonii, Viscaria alpiiia, Saxifraga oppusi- 

 tifolia og Erigeron acer *elongatiis. Af disse er saaledes ingen fælles 

 med overgangsbeltet eller med elvemoen indenfor. Af de 7 (35 ° 0) plan- 

 ter, som R/iacomitrium-he\te i har fælles med overgangsbeltet, forekom- 

 mer 4 (20 ^Iq), nemlig Calamagrostis neglccta, Poa alpina, Astragalus 

 alpiniis og Solidago Virga aurea i langt mindre antal paa førstnævnte end 

 paa sidstnævnte sted. Man kan vel betragte disse arter som de paa elve- 

 stranden yderste forposter af elvemoens vegetation. 



Ser vi paa R/iacomitrinm-he\te 2, finder vi, at det af de 15 

 arter, som begge R/iaconiilrium-he\ter har fælles, besidder følgende fjeld- 

 planter, nemlig Luzula spicala, Salix arbiiscula, Cerastiiiin alpinnm f. 

 glabratiim og /. lanatum, Cerastium Edmonstonii og Viscaria alpina, altsaa 6 

 (17 %). Invasionen af fjeldplanter aftager, som man kan vente, ind- 

 over, mens skogbundens planter i stadig større antal vandrer udover. 

 Af overgangsbeltets vegetation findes saaledes 22 (56 '^/0) arter i Rliaco- 

 witriion-hehe 2, og 30 (77 %) arter fælles med den indenfor liggende 

 elvemo. 



Et lignende mosteppe saa jeg ogsaa paa andre elvestrande, men ikke 

 saa udpræget eller i saa stor maalestok. Naar der var større sandafleiringer, 

 var disse som regel meget spredt bevokset. 



Overalt var den store rigdom af fjeldplanter det mest fremherskende 

 træk. Paa lidt fugtige sandstrande var der ofte en rig yppighed af Saxi- 

 fraga aizoidi'S, undertiden i alle 3 farvenuancer, dog altid med /. aiirantia 

 som den mest fremtrædende. Silène acaulis, som paa den nøiere under- 

 søgte strand var sparsom, forekom i almindelighed i stor mængde. Den 

 vokste i tætte, ganske faste, ikke rigtblomstrende tuer. Disse fandtes ofte 

 som ganske lave kegler, undertiden med næsten i meter i tvermaal. Jeg 

 saa ogsaa elvestrande af større udstrækning, som næsten udelukkende var 

 dækket af sten. Paa en saadan stenet strand saa jeg følgende planter 

 mellem stenene: Eqnisetiim aroense og scirpoides, Aira caespitosa, Calain- 



