l897' ^^ï"- I- NORDMÆNDENES ANTHROPÜLOGI. 2$ 



langt mere haardfor og kraftig, af og til rigtig en Hardhaus og derfor 

 som Soldat langt mere udholdende og stærkere. Hans Gang er dog 

 tungere end Lyngdolens — ogsaa et Særpræg, som hertillands folger 

 Dolicho-Mesocephalerne i Almindelighed. Dertil har han noget mere 

 freidigt over sig. et djærvere og kjækkere \'æsen, af og til ogsaa tem- 

 melig stridigt og stivt Gemyt, er vildere og raaere end det ytre Dalefolk 

 og paa Grund af sin Stridbarhed og mindre Ædruelighed temmelig til- 

 boielig til Slagsmaal og til i disse at bruge Kniv. C. Flood siger om 

 dem ^ : Det gjælder vistnok for en Skam. at en Mand ikke kan klare 

 sig med Xæverne. men undertiden hænder det alligevel, at Kniven kom- 

 mer af Sliren — og den bæres i Eken ogsaa altfor beleiligt, nemlig 

 midt paa Livet, til at det ikke skulde blive Tilfælde, og kommer det 

 engang dertil, bruges den med Fynd og Klem. Ædruelighed horer 

 desværre heller ikke i Almindelighed til Ekedolens Dyder. Fra uminde- 

 lige Tider har Folket heroppe havt en sorgelig Hang til Brændevinsdrik, 

 og det mangler heller ikke, at dette har havt sin bedrøvelige Indfly- 

 delse paa Befolkningens Sæder, Velvære og Sundhed. Folk ældes ogsaa 

 mærkelig tidlig i Eken. mod hvad der sædvanlig pleier at være Tilfælde 

 i Fjeldbygderne. \'ed Siden af enkelte rene Skjonhedstyper trælTer man 

 en kvindelig Befolkning af et mærkeligt gammelagtigt Udseende. Til- 

 lige ligger der over de gifte, selv unge Koner, en vis Træthed og et 

 3-dre Slovhedspræg. som maaske for en Del soger sin Grund i et Slæbe- 

 liv; thi Kvinderne gaa i mange Slags Arbeide, f Ex. med Langljaa 

 Side om Side med Mændene. men Hovedaarsagen er dog visselig 

 Brændevinsdrikningen. Mærkeligt nok synes Libationerne at have efter- 

 ladt Spor af mere legemlig end aandelig Art. Med Hensyn til Forstands- 

 evner finder man nemlig i Eken et særdeles vel udrustet Folkefærd; 

 kvikke i Ord og Tale med en udpræget Evne til Ordkastning», hvori 

 de kan være vittige og morsomme, adskiller de sig paafaldende fra 

 Befolkningen i de lavere Bygder. Frimodigheden ligeoverfor fremmede 

 er næsten overraskende : man vænnes rigtignok, efterhaanden som man 

 kommer op igjennem Dalen, til imellem at finde nogen Modsigelse og 

 nogen Selvstændighed istedetfor den bestandig gjennemforte Undvigen 

 og Indrommelse af enhver Paastand, smagelig eller usmagelig for \ ed- 

 kommende, man henvender sig til. men i Eken gjor man pludselig et 

 helt Sprang; der finder man Folket besjælet af en sand Modsigelses- og 

 Oppositionslyst, som er ganske curios, da Vedkommende som sagt plæ- 

 derer sin Sag paa den flotteste og mest ugenerte Maade — og det 



1 1. 



