26 C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



synes at gaa igjennem alle Aldre og Kjøn. Unggutter og Jenter bliver 

 ligesaalidt sine Svar skyldige som de ældre. Det gjælder imidlertid 

 her: «Kvikka til odygd, men trøga til Lærdom», thi i den sidste Hen- 

 seende staar det ikke rart til i Bygden, naar undtages Lovkundskab, 

 som Befolkningen særlig har lagt sig efter. I gamle Dage skal Bælte- 

 spænding have været en yndet Maade til at afgjøre Tvistigheder paa, 

 men, som forhen bemærket, er Opinionen nu imod Anvendelsen af skarpe 

 Vaaben som noget uværdigt for stærke Karle, og selv Slagsmaal med 

 Næverne hører for Tiden ikke ganske til god Tone, skjønt det taales og 

 og finder Sted under Gilder i Bygden.» 



Saavidt Flood — man ser i denne Skildring ligesom et Gjenskin 

 af det middelalderske Liv, som engang rørte sig, og hvoraf ialfald 

 enkelte Træk endnu spores i nogle af vore afstængte Dalfører, f. Ex. 

 Sætersdalen. Hvad der imidlertid gir den dobbelt Interesse, er den 

 eiendommelige Modsætning, som den antyder i Ekedølens Charakter fra 

 vestlandsk Væsen og Aand til østlandsk med sin Haardførhed og Djærv- 

 hed, men Raahed og Vildhed, hvilket altsammen efter min Opfatning maa 

 tilskrives den her forekommende forholdsvis stærke Tilblanding af doli- 

 cho-mesocephale Folkeelementer. Ekedølene have endnu sine «Rei», et 

 Slags Stævne, hvor Dalens Ungdom af begge Kjøn møder til Dands, 

 Leg og anden Moro, men hvor der naturligvis ogsaa vanker Drikke-' 

 varer og det derfor nok kan komme til at gaa noget vildt til tilslut. 

 Denne Rei finder i Almindelighed Sted, naar Folket kommer ned fra 

 Heierne efter Slaatten i August Maaned. Man samles nu paa en Leik- 

 vold ved Ekens Kirke, men Reia, som naturligvis er en svag og ved 

 Culturen afdæmpet Efterklang efter de gamle nordiske Kamplege m. m., 

 foregik vel dengang efter Navnet at dømme noget søndenfor paa de 

 flade Marker ved Skeiegaardene, der imidlertid nu er bebyggede til 

 en hel Grænd. Med Rensligheden staar det imidlertid ikke synderlig 

 rart til og heller ikke med Sædeligheden, da Natteløberiet ialfald trives 

 noksaa godt. 



Eikebygd danner ligesom Siredal ogsaa et ved et Vand temmelig 

 afstængt Dalføre ; den nederste Del optages nemlig af Lygnevandet, der 

 har steile vestlige Bredder, og langs den mere skraanende østlige Bred 

 var der tidligere kun besværlig Adkomst — Eikedølen blev derfor iso- 

 leret og førte længe sit eiendommelige Fjeldfolkeliv, uberørt af ydre 

 Kulturpaavirkninger. 



Jorden er frugtbarere i Eikebygd end i det sandige og magre Hæge- 

 bostad og Lyngdal, dertil er der gode Sæterhavne og rige Fjeldbeiter 

 til begge Kanter og om Vinteren Masser af Ryper, tidligere ogsaa af 



