28 C. (). E. ARBO. M.-N. Kl. 



Mandalen liggende Bjelland Sogn; Bygden strækker sig nemlig over i 

 Mandalsføret med en Tunge, der adskiller Bjelland fra Aaserall, medens 

 den ellers med sin Hovedmasse hører Undalen til. Til Nabo i Vest 

 har det Eken i Lyngdal, og det danner ogsaa ligesom dette i anthropo- 

 logisk Henseende en Modsætning til de udenfor i Dalen liggende Byg- 

 der; Fordelingen afSkalleformerne er meget tilsvarende med Ekens, kun 36,5 

 pCt. Brachycephaler, men talrige Mesocephaler 134,1 pCt.) og Dolicho- 

 cephaler (29,2 pCt.j. Skalleindexen bliver derfor ogsaa her mesocephal 

 ligesom i Eken, og Folkefærdet slægter ogsaa mere paa Ekedølen end 

 paa den ytre Dalbefolkning. De have som denne saaledes smalere Pan- 

 der og Baghoveder og ligeledes smalere Ansigter end Undølerne. Lige- 

 som Ekedølen mangler de noget af de ytre Bygders dannede og velopdragne 

 Væsen, har ikke disses «fine Opførsel», buser derfor mere paa med 

 nysgjerrige Spørgsmaal og er mere ligefrem af sig. Da Overgangen til 

 Eken dannes af forholdsvis lave Aaser med mellemliggende Indsænk- 

 ninger med talrige Heiegaarde, er Blandingen mellem disse to Bygder 

 derfor ganske naturlig, og nu er der endog 2 meget gode Veiforbin- 

 delser. Grindum synes dog kanske ellers at staa noget høiere i culturel Hen- 

 seende — man finder saaledes mere velstelte og velbebyggede Gaarde, 

 specielt omkring det store her liggende Øidnevand — heller ikke arter 

 F"olkelivet sig rigtig saa oprindeligt som i Eken. Da der er adskillig 

 Skov igjen, synes de økonomiske Kaar noksaa gode. Det skilles fra 

 den .sydligere liggende Bygd, Konsmo, ved store Skovstrækninger, hvor- 

 igjennem tidligere tung og daarlig Vei. Grindum Sogn strækker sig 

 som nævnt over i Mandalens Dalføre, hvorfra det kun er skilt ved lavere 

 Aasrygge; af den Grund hører det ogsaa til Bjellands Hovedsogn. Den 

 gamle Grændse i Mandalen mellem Bjelland og Grindum gik mellem 

 Gaarden Seland i Grindum og Fos i Bjelland ved et Pas, som ogsaa her 

 bærer det charakteristiske Navn «Danefaldet», og til en der staaende Sten 

 med et Kors paa knytter sig en Tradition, som dog sandsynligvis er af 

 yngre Dato end den til Passet af samme Navn i Lyngdalen (S. 24/. 



Da vi befinde os i den øverste Ende af de herværende Dalfører og 

 allerede med Grindum ere komne over i Mandalen, ville vi behandle de 

 herliggende Sogne først fremfor atter at begynde fra Kysten af. Det 

 falder ogsaa saa meget naturligere, som disse Bygder i anthropologisk 

 Henseende er mere beslægtede indbyrdes end med de ytre Bygder i Dalen. 



Bjelland synes i fîere Henseender at være en Overgangs- og Blan- 

 dingsbygd mellem den indre eller øvre Dalbefolkning og den nedre eller 



i J. Th. Storåker og O. Fuglestvedt, Folkesagn samlede i Ltster og Mandals Amt, Hekke- 

 fjord 1881, S. 71. 



