44 C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



Under saadanne Forholde og Krigstilstande er det jo i Almindelig- 

 hed de urolige, eventyrlystne, djærve og krigerske Elementer, der gaa 

 tilgrunde eller søge bort, rømme Landet, medens de roligere, fredsom- 

 meligere, mere sedentære blive tilbage og danne Residuet af Befolk- 

 ningen. At dette ikke har været uden Indflydelse paa den gjensiddende 

 Befolknings senere Charakterudvikling, er noksaa rimeligt — tilmed naar 

 den maa leve under trange Kaar — en Stamme taber ikke sine daads- 

 kraftige Ledere, sine aandeligt og legemligt overlegne Foregangsmænd, 

 uden at den tager Skade og der efterlades mærkbare Spor igjennem 

 Aarhundreder — derpaa er der fra saavel Norges som andre Landes 

 Historie Beviser nok. De svagere, aandelige og legemlige "Smaafolk og 

 mere underordnede Charakterer blev, sammen med frigi vne eller bort- 

 rømte Trælle, igjen, fandt sig i Forholdene og gav efterhaanden Racen 

 sit svagere Fræg. Det er jo ogsaa saa — efter Hafrsf jordslaget og Er- 

 ling Skjalgsøns og hans Søns berømmelige Saga synker Rogaland og 

 Agder ganske tilbage i en Glemselens Nat og tog ingen synderlig Del 

 i Norges Historie under hele Middelalderen — de blev med en Gang de 

 «stille i Landet». 



Der er noget vist tiltalende i denne Prof. Sars's Opfatning, da der 

 ved Vest-Agderne virkelig er noget, som ligesom tyder paa, at de have 

 tabt sine legemlige og aandelige Foregangsmænd, nemlig deres mærke- 

 lige Mangel paa Foretagsomhed, Energi og Sammenhold. Spidserne, 

 alt som har raget op over Folket og kunnet samle dem til større Fore- 

 tagender, er ligesom blevne afbrudte og borte, og Resten er bleven 

 staaende igjen uden Ledere — «lyttende til Bølgebraget>^ Tiltrods for 

 Tilblandingen af dolicho-mesocephale Skalletyper — altsaa specielt nord- 

 germaniske Stammeelementer — mærker man derfor paa Vest-Agder 

 saa lidet til disses mest fremtrædende Egenskaber i deres større aande- 

 lige og legemlige Modstandskraft, deres dristige Foretagsomhed og seige 

 Udholdenhed — det blir saa ofte blot til Raisonnement og Snakken om 

 en Ting, men intet andet — ingen Handling forøvrigt, for mange 

 Betænkeligheder, Ængstelighed og Forsagthed og for stor indbyrdes 

 Mistro. 



Under saadanne Forhold har naturligvis disse Egnes ringe Frugt- 

 barhed og Mangel paa naturlige Hjælpekilder kunnet virke dobbelt 

 igjennem de trykkende Livsvilkaar. Allerede Peder Claussøn, der 

 henlevede hele sit Liv paa denne Kant af Landet, bemærker, at 



