l897- No. I. NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 49 



Heraf den charakteristiske Rivning, som paa vore Storthing har vist sig, 

 naar Søfartsloven har været paa Dagsordenen, og man saa er kommet 

 til Punktet om Skipperens Strafferet over Matrosen. Østlændingen har 

 i denne Sag holdt med Skipperen og paaberaabt sig Husbondens' Magt 

 over sin Tjener, men det har været Egderne en mørk Tale. «Det ene 

 Menneske», siger Simon Lie, «maa ei lægge Haand paa det andet, der 

 er skabt af Gud i hans Billede» 1. Som et smukt Træk paa christelig 

 Ydmyghed kan her nævnes den enkelte Steder ^Kvinesdal) nedarvede 

 Skik, at Lægdslemmet sættes øverst ved Bondens Bord, et Forhold, 

 som vilde være utænkeligt paa Østlandet. 



Som Lyssider i Egdens Charakter maa da nævnes deres store 

 indbyrdes Hjælpsomhed i Ulykker, Ned og Trængsler. Det synes 

 at staa i stærk Modsigelse til, hvad tidligere er anført; men 

 det skal for dette forbeholdne, indesluttede Folk ligesom komme 

 til det yderste, forinden det ædle i Menneskecharakteren kan slaa 

 igjennem og Hjertet rigtig kan aabne sig. Han er nemlig lige- 

 som Rygen en Egoist, kanske paa Grund af Forholdene i end mere 

 udpræget Grad end denne, men dog ogsaa som denne et Følelsesmen- 

 neske — der skal imidlertid stærke Impulser til for at lade det komme 

 til Gjennembrud og til Offervillighed i Gjerningen, thi til dagligdags i 

 Handel og \'andel kunne de indbyrdes være noksaa vanskelige og vrange 

 og passe noie paa hinanden. Som Rygen er han n&isom og sparsomme- 

 lig, men mangler dennes Arbeidsomked, hvad maaske ogsaa kan influ- 

 eres noget af de lokale Forhold, da selv Jæderen leverer et taknemme- 

 ligere Jordsmon for derpaa lagt Arbeide end Vest-Agders Egne. 



Egdernes velopdragne, heßige, dannede og behageligt imedekommende 

 Væsen er ogsaa tiltalende for den fremmede og vinder En for dem, men 

 desværre tabe de igjen saa let ved nærmere Bekjendtskab. I Klæde- 

 dragt lægge de ogsaa for Dagen den samme Velanstændighed og 

 «Pyntelighed», som er saa fremtrædende i hele deres Væsen; de kunne 

 nok være tarvelig klædt, men altid ordentlig, — fillet ser man dem ikke, 

 da ere de ikke fra denne Kant af Landet. Endskjønt «sytende» og æng- 

 stelig nervøs ofte i ubetydeligere Sygdomstilfælde, kunne de dog igjen 

 ofte med Ro og Selvbeherskelse se Døden imøde, naar dette viser sig 

 at være den eneste Udgang. 



Til denne her givne aandelige Charakteristik af Kyst og den ytre 

 Dals Befolkning danner da den evre Dalbefolkyiing fra de dolicho-meso- 

 cephale Bygder en temmelig stærk Modsætning; det er ligesom først 



* L, Daae, Erindringer fra min Hjembygd, S. 35 — 36, Illustreret Nj'hedsblads Nytaarsud- 

 gave 1861. 



Vid.-Selsk. Skrifter. M.-N. Kl. 1897. No. 1. 4 



