1 897 ^^O- I- NORDMÆNDENES ANTHROPOLOGI. 53 



Forholdene ville da frembyde en vis Lighed med Syd-Tyskland, 

 der jo paa Folkevandringens Tid synes at have havt overv^eiende dolicho- 

 mesocephal Befolkning, medens denne nu er næsten ganske forsvunden 

 eller modificeret og Landene optagne af Brachycephaler. Man forsogte 

 engang at forklare denne Forvandling gjennem Culturens Indflydelse og 

 dens omdannende Virkning paa Craniet; men den Theori er vist nu med 

 Rette forladt. Rimeligere synes da den Forklaring at være, at den op- 

 rindelig herskende dolicho-mesocephale Befolkning igjennem sit urolige 

 Krigsliv har lidt storre Folketab, end Fodslerne kunde erstatte, medens 

 den fredelige brachycephale Urbefolkning, der a f de germaniske Erobrere 

 kun var trængt tilbage til de ugjæstmildere Fjeldegne, har holdt sig i 

 Ro og Fred og ikke udsat sit Liv og der\ed kunnet formere sig i langt 

 storre Proportion end de andre — efterhaanden ere de da blevne over- 

 legne i Antal, og de faa tilbageblevne dolicho-mesocephale Elementer 

 ere blevne absorberede. Kan man antage, at Brachycephaleme i det 

 hele har hørt til en frugtbarere Race, hvad rigtignok ikke er sandsynligt, 

 eller at ved Krydsningsforhold det brachycephale Cranium er mere sta- 

 bilt arveligt end det dolicho-mesocephale, har jo Forvandlingsprocessen 

 kunnet gaa endda hurtigere. 



Hermed kan jo nok kanske være forklaret, hvorfor Kysten og de 

 ytre Dale ere saa blottede for DoHcho-Mesocephaler, men ikke hvorfor 

 de have holdt sig saa forholdsvis talrige i de overste Dalbunde, 

 hvor man mindst skulde kunnet vente den samme Frihedstrang og Even- 

 tyrlyst. Tilbage staar da, saafremt man ikke kan antage dem for trængte 

 tilbage herop a f Erobrere fra det brachycephale Centrum i Rogaland, 

 der har besat Kysten og de ytre Dale, at forklare Forholdet som opstaaet 

 den.ed, at disse ovre Dalbygder have faaet sin Befolkning fra en andeyi 

 Kant — ad en anden Ind\andringsvei — hvad jeg skulde være mest 

 tilboielig til at tro. 



Under den specielle Beskrivelse har jeg nævnt, at flere af disse 

 vestagderske Længdedal forer strække sig langt op i Fjeldmassen, at 

 saaledes f Ex. Siredalens overste Gaard kun ligger henimod 3 Mil fra 

 Lysebunden i Ryfylke, med hvilken Dalen den Dag idag staar i jævnlig 

 Forbindelse, og hvorfra jeg derfor er tilboielig til at antage den befolket. 

 Ogsaa flere af de andre gaa langt op og ligge næsten jævnsides, kun 

 en stiv Dagsmarsch skilt fra hinanden. 



Betragter man Vest-Agder i Fugleperspektiv, maa man nærmest 

 ligne det med et uhyre Ploieland, hvori de store Længdedalforer danne 

 de dybere, men smale Forer», der skille mellem de hoiereliggende, 

 brede, men temmelig ujævne Teige (Heieme^. Paa Grund af den for- 



