54 C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



holdsvis ringe Høide over Havet og den sydlige Beliggenhed befinder 

 man sig paa disse Heier kun undtagelsesvis over Skovgrændsen og paa 

 de lavere liggende endog inden Kornmodningens Rayon. Jorden er ei 

 sjelden her bedre end i den af Elven gjennem Aartusinder ud vaskede, 

 skrinde Dalbund, Fiskevand er der i mængdevis og stadig Tilgang paa 

 Vildt, gode Beiter og Fjeldslaatter. Derfor niaa disse Heier for mange 

 af Bygderne betragtes som deres største Herlighed og bedste Indtægts- 

 kilde, og en stor Del af Dalens Befolkning tilbringer jo ogsaa som nævnt 

 Sommeren heroppe. Paa de lavere liggende finder man nu hist og her 

 spredt Smaagaarde, som tidligere efter deres Navn at dømme kun have 

 været Sætre ( — støl — sæl), og den ene Bygd gaar over Heien næsten 

 direkte over i hinanden uden mellemliggende Skille. Paa Østlandet ved 

 vi, at selv Høifjeldet ikke har været nogen stængende Skillevæg mellem 

 Bygderne, men tvertimod endog Indvandringsveien for flere af vore 

 Dales første Bebyggere — i endnu mindre Grad har da disse oven- 

 beskrevne Heie kunnet være det. 



Da vi for enkelte af disse Dalbunde Aaserall ved, at der indtil for 

 mange Aar siden ingen Veiforbindelse var udigjennem Dalføret, men 

 derimod kun østover netop over Heiene, saa synes jo det med Bestemt- 

 hed at pege paa, at den Vei niaa have været ialfald denne Befolknings 

 I ndv andring sv ei, at den under sit Sommerliv med sit Kvæg paa Heierne 

 successive, eftersom Trakterne ere blevne optagne, er trukket vestover 

 og efterhaanden er, om jeg saa maa sige, seget ned i den maaske endda 

 dengang ubesatte og folketomme øverste Dalbund. Dette var en lettere 

 Vei at komme did over den forholdsvis træbare Hei end opover fra Havet 

 igjennem det trange, i den Tid sandsynligvis af Skove opfyldte, uveisomme 

 Dalføre. Paa denne Maade antager jeg derfor, at disse &i>erste Dalbyg- 

 der ere bleviie befolkede fra et østagdersk dolicJio-mesocephalt Udstraa- 

 lingscentrum. Den i Aaserall bevarede Tradition, at det oprindeligt har 

 været Sæterdal for Sætersdalen, har derfor noget af Sandsynlighedens 

 Præg for sig, og paa samme Maade antager jeg Grindum og Eikebygd 

 befolket ogsaa østenfra, da disse 3 Bygdebefolkninger have saa meget 

 tilfælleds i alle Henseender. Efterhaanden ere de da i Tidens Løb læn- 

 gere ud i Dalen komne i Contakt med den ytre Dalbefolkning (Danerner), 

 der har været dem fremmed. At Berøringen ikke altid har været af fre- 

 delig Natur, derpaa synes da Sagnene om Danefaldet maaske at kunne tyde. 

 Utbygdernes bløde Maalføre vilde jo forekomme de andre som dansk 

 Tunge. Ganske at fraskrive ,denne, paa 3 Steder til ganske bestemte, i 

 fortifikatorisk Henseende gunstige, Lokaliteter bundne Tradition enhver 

 historisk Berettigelse og kun betragte det som et vestlandsk Vandresagn, 



