1897. ^0. 4 CIRCUL-ERBEV.EGELSEX ETC. 5 



sig paa eller ganske i nærheden af det sted. hvor ungen kom hende 

 afsyne eller udenfor sansemes rækkevidde. ligesom man har en række 

 erfaringer for. at en kalv eller en k>'lling af de jagtbare vildtarter blandt 

 drovt>'ggeme og honsefuglene, naar den er bleven skilt fra sin moder, 

 stadig vender tilbage til det sted, hvor forældre og yngel skiltes, eller 

 hvor deres sanser sidst korresponderte. 



Dette er saaledes, baade i folge tidligere offentliggjorte skildringer 

 fra jagtlivet og efter de mig i sagens interesse tilstillede meddelelser fra 

 fremstaaende jægere i vort land, tilfældet baade hos elgen og renen, 

 storfuglen og aarfuglen. 



Det er ogsaa en bekjendt sag. at hunde, der taber sin herre afsyne 

 eller for\'ilder sig i gader eller paa steder, hvor de ikke ved sansemes 

 hjælp kan gjenfinde ham, vender tilbage til det sted, hvor de tabte ham 

 afsyne eller sidst ad andre sansers vej var forvisset om, at de var i 

 hans nærhed. og de venter ofte timevis paa dette sted, tilsyneladende 

 forvisset om, at han atter maa indfinde sig her. Saavel hvalper som 

 ældre hunde holder fast ved denne maade at gjenfinde sin herre paa. 

 indtil de ad erindringens og slutningens vej soger at træffe den tabte 

 herre i hjemmet eller et andet sted, hvor de har været vant til at se ham 

 eller færdes sammen med ham. 



Af de anforte iagttagelser og undersogelser vil det fremgaa. at der 

 hos en række dyr blandt de tvende hojest stillede vertebratklasser her- 

 sker en bestemt sedvane, instinkt eller hvad man vil kalde det, som de 

 folger og adlyder under de ovennævnte livsforhold, og som kan ud- 

 trykkes saaledes-. 



Dyrene seger og gjenfinder s^ine unger eller kammerater, naar de 

 er bleiben skilte fra dem udaver sansemes rækkeindde, zwd at -jende til- 

 bage til det sted, kv or adskillelsen foregik. 



Som allerede næ\ nt \ ar det ikke alene forældrene eller moderd>Tet, 

 som vendte tilbage til det sted, hvor skilsmissen mellem forældrene og 

 yngel fandt sted; men yngelen selv vendte ligesaa sikkert tilbage til 

 samme sted eller kom i hvert fald saa nær stedet, at moderdyrets lokke- 

 toner eller sanser kunde naa det. 



Inden jeg gaar over til nærmere at omtale karakteren af denne 

 yngelens optræden og ejendommelighetlen ved den bevægelse. som 

 yngelen udforer for at kunne mode eller saa at den moder det voksne 

 moderdyr, vil jeg forst stille de tvende foreteelser, moderdyrets og ynge- 

 lens optræden og bevægelse, op imod hinanden for ved sammenstillingen 

 (konfrontationen) at faa idagelagt, hvorvidt bevægelsen hos moderdvret 

 og yngelen er af samme art eller ej. 



