1 897- ^'o- 4- CLRCUL.ERBEV.EGELSEX ETC. 9 



men hvis der gives en saadan sansefri og uvilkaarlig. paa anden maade 

 bunden bevægelse, maatte den fremtræde, ifald man kunde afsanse dyret 

 eller hindre det i brugen af den bevægelsen ledende sans, og dog opnaa 

 at se dyret bevæge sig, altsaa ustyret af sanserne. 



m. 

 Den fysiologiske circulærbevæsielse. 



Da man allerede tidlig i fysiologien kjender en cirkulærbevægelse, 

 der er af den beskaffenhed, at den, forsaavidt den fremtraadte i naturen 

 hos normale dyreindivider, kunde tænkes at falde sammen med eller 

 ligge til grund for de cirkulære bevægelsesfænomener, jeg har omhandlet, 

 har jeg troet ikke at burde undlade at berore denne allerede kjendte 

 bevægelse i den foreliggende undersøgelse. 



Som bekjendt optræder den i 3 former, der alle betragtes som tvangs- 

 bevægelse, men hvoraf dog kun den ene. den saakaldte «mouvement de 

 manège, eller '<die Reitbahnbewegung , kunde tænkes at staa i nogen 

 forbindelse med de her omhandlede fænomener. Hvad der imidlertid 

 karakteriserer denne bevægelse er dens pathologiske natur, idet den alene 

 fremkaldes enten ved direkte experimentelt udforte læsioner af visse dele 

 af centralnervesystemet eller ved pathologiske affektioner af samme, 

 medens den bevægelse, som kunde tænkes at ligge til grund for de tid- 

 ligere nævnte biologiske fænomener, alene kan være udgaaet fra en frit 

 virkende normal organisme. 



Der stod derfor intet andet tilbage end at foretage nye. af enhver 

 læsion eller atTektion ganske uberørte experimenter, og disse experi- 

 menter maatte til og med foretages i medier, der var naturens for livets 

 bevægelser nødvendige forhold saa overensstemmende som muligt. 



For at kunne fremlægge sikre beviser for, at der hos dyrene findes 

 en saadan konstant cirkulærbevægelse, der er uaf hængig af sanserne, og 

 som altsaa maa optræde, naar dyrets bevægelse ikke ledes af nogen 

 sans, har derfor min medarbejder og jeg foretaget on række experi- 

 menter, der alle gik ud paa at hindre eller stænge og altsaa ganske 

 afbryde den sansning, der maatte antages at lede dyret under dets 

 almindelige bevægelse i naturen. 



