10 F. O. GULDBERG. M.-N. Kl. 



Vi har i den hensigt naturligvis maattet prove os frem for at finde 

 sikre methoder for den rette behandliug af de forskjellige dyrearter, 

 hvormed experimenterne er foretagne; men fremlæggelsen heraf og af 

 de enkelte experimenter og deres særskilte resultater vilde kræve en 

 længere tid og et større omfang, end den foreliggende plan tillader, og 

 jeg maa derfor, hvad selve det detaillerede bevismateriale angaar, hen- 

 vise til de fremtidige, tidligere nævnte særarbejder i denne retning; her 

 kan jeg kun omtale det store og vigtige fællesresultat, som de foretagne 

 experimenter har afgivet, og som danner grundlaget for hele den exakte 

 bevisrække, hvorpaa mit arbejde og opgavens løsning er bygget. 



Forsøgene har været udførte med exemplarer af de almindeligst 

 forekommende dyrearter, saasom hunde, kaniner og mus, blandt fug- 

 lene: duer, svaler og ænder, og blandt fiskene gorkim og bergylt. 



For de højere dyrs vedkommende har vi ved temporær eliminering 

 af syn, hørsel og lugtesans, hos fiskene ved vivisektoriske indgreb, søgt 

 at hindre dyret fra under bevægelsen at lade sig lede af sansningen. 

 Dette har sine store vanskeligheder, særlig hos de mindre og lavere 

 staaende dyr, f. ex. insekterne, hvoriblandt hr. amtsskolebestyrer P. Dyb- 

 dahl (Støren, Søndre Trondhjems amt) i sagens interesse har foretaget 

 en del experimenter, der dog alle bekræfter formodningen om, at der 

 ogsaa hos denne dyregruppe fremtræder en cirkulær bevægelsesform, 

 naar dyrets sanseorganer eller funktioner elimineres. Disse forsøg blandt 

 insekterne tør dog endnu ikke betragtes som exakte og overbevisende. 



Ved alle experimenter maa der nemlig drages omsorg for, at de 

 eventuelt ikke elimerede sanser ikke paa nogen maade kommer i rapport 

 med omgivelserne, at saaledes f ex. ved dækning af øjnene, ikke nogen 

 lyd eller fremtrædende lugt skal kunne lede bevægelsen, at altsaa i til- 

 fælde af hovedsansens midlertidige elimination saa vidt muligt ikke 

 nogen af de øvrige sanseorganer skal overtage ledelsen og altsaa komme 

 til at vikariere for det eliminerede organ. 



En af de største vanskeligheder ved de udførte experimenter har 

 desuden været at faa dyret til at bevæge sig uden sansernes hjælp eller 

 ledning, idet dyrene, paa grund af frygt, af forsigtighed eller af mangel 

 paa livsenergi i almindelighed ikke er tilbøjelige til at bevæge sig under 

 de indtraadte omstændigheder, men stadig søger at opnaa en sanseled- 

 ning gjennem et af de øvrige organer som vikar for det eliminerede ; 

 men da det vikarierende organ kun delvis og ufuldkomment erstatter 

 tabet af den oprindelig ledende sans, foregaar bevægelsen i saadanne 

 tilfælder gjerne stykkevis og rykkevis, eftersom dyret for et øjeblik 

 mener sig at have en ledning i en lyd, en lugtfornemmelse eller gjennem 



