iSgy. No. 4. circltl.erbevægelsex etc. 



V. 



Den biologiske ringvandring i naturen. 



Det staar nu tilbage at paavise, at den uvilkaarlige, fysiologiske 

 circulœrbevœgelse hos dyret under visse omstændigheder er tilstede som 

 medvirkende faktor i dyrets saakaldte frie liv i naturen. Det siger sig 

 imidlertid selv, at den rene fysiologiske cirkelbevægelse alene kan fore- 

 komme hos dyr, der under sin locomotion ikke ledes af nogen sans eller 

 paavirkes af nogen anden stj-rende magt, men hvis bevægelse kun er 

 beroende paa bevægelsesorganernes egen mekanik, og saadanne tilfælder 

 vil vistnok sjelden forekomme i naturen hos de hojere dyregrupper eller 

 i hvert fald kun forekomme en kort tid hos arten eller individet, da 

 man vel tor forudsætte, at dyret, ifald det har tabt ledningsevnen ved 

 hjælp af en enkelt sans, snarest gjorligt vil soge at lede bevægelsen ved 

 hjælp af en eller flere af de ovrige sanser, idet det i modsat fald 

 vistnok temmelig hurtig vil gaa sin undergang imode. 



Hos alle dyregrupper, hvor sanserne som ledere af bevægelsen er 

 betingelsen for livets vedligeholdelse, vil en saadan bevægelse som den 

 paaviste derfor være utænkelig som vedvarende i noget længere tidsrum 

 og derfor ogsaa vanskelig at iagttage. Derimod vil en bevægelse, som 

 er resultant af den rene fysiologiske bevægelse og en sanseledet retnings- 

 bevægelse kunne fremtræde under en række omstændigheder, som strax 

 vil blive omhandlet. 



Tænker man sig nemlig et dyr stillet under saadanne forhold, at 

 sansningen ikke faar noget bestemt retningspunkt, f ex. paa en vand- 

 flade uden synlig eller sansbar begrænsning, saa vil under d}Tets bevæ- 

 gelse cirkelens bueretning virke som en centripetalkraft paa alle sans- 

 ningens forsog paa at finde en bestemt retningslinje, og dyrets endelige 

 bevægelse vil blive en ring, kun noget større end den oprindelige 

 fysiologiske cirkel. Det samme vil hænde, ifald dyrets sansning er sterkt 

 optaget af andre ojemed end at finde en retningslinje for bevægelsen, 

 kun at ringen, hvori det bevæger sig. vil være desto storre. jo mindre 

 afbrudt eller svækket i sin virksomhed den bevægelsen ledende sans er. 



Der forekommer naturligvis i naturen utallige tilfælder, hvor en 

 saadan ringbevægelse ikke kan optræde, dels fordi bevægelsesrummet er 

 saaledes begrænset, at bevægelsens circulære retning stoder paa uover- 

 vindelig modstand, dels fordi bevægelsesplanets topografi er af den be- 



Vid.-Sel3k. Skrifter. M.-N. KL 1897. No. 4. 2 



