1 897- Xo. 4. CIRCIL.ERBEV-EGELSEX ETC. 



storre vildtarter, elgen, hjorten og raadyret, lige ned til ræven og haren, 

 der vel er det mindste pattedyr, som nu for tiden er gjenstand for jagt 

 og forfølgelse med jagende hund. 



Interessantest og hyppigst fremtræder fænomenet hos haren, baade 

 fordi denne vildtart forekommer i en saa betydelig rigere mængde end 

 de ovrige nævnte vildtarter og altsaa er saa meget bedre kjendt og 

 langt oftere gjenstand for jagt og forfølgelse af hunde, og særlig fordi 

 den som et mindre og kanske ogsaa mindre begavet dyr langt hyppi- 

 gere og snarere paavirkes af circulærbevægelsens lov, ligesom dens ring- 

 bevægelse er af mindre omfang og derfor lettere kan erkjendes og for- 

 følges helt ud, fra forst til sidst. Jeg har derfor særlig heftet mig ved 

 dette dyrs liv i denne henseende og har erhver\et en række karter fra 

 vort lands mest anseede harejægere, hvoraf flere paa den mest over- 

 bevisende maade bekræftcr sandheden af min antagelse, medens ingen 

 af de mig hidtil ihændekomne krokier eller berettelser modsiger, hvad 

 jeg fremforer. 



Det bor maaske ogsaa bemærkes, at alle de erhver\'ede krokier med 

 tilhørende beskrivelser er mig meddelte, uden at nogen af de vedkom- 

 mende personer har havt nogen formodning om, hvortil det leverede 

 materiale skulde anvendes, eller nogen kundskab om den her fremlagte 

 theori. For at undgaa misforstaaelser maa det ogsaa erindres, at der 

 foruden de her omhandlede biologiske ring\'andringer, der er fremgaaede 

 af dyrenes mangel paa intelligent kontrol, meget vel baade kan og maa 

 i naturen forekomme ringx'andringer, der er en folge af dyrenes sanser 

 og egenbestemmelse, ligesom det ikke er usandsynligt, at den biologiske 

 ringtvang (lov) kan have afsat instinktive fænomener hos flere arter af 

 de jagtbare dyr i lighed med, hvad vi har seet var tilfældet under 

 andre forhold. Saadanne ringvandringer, sansebestemte eller instinktive, 

 vil let kunne forvexles med de her anforte og kunde have værd som 

 modsigende fakta, ifald ikke en paavisning af den funktionelle asymmetri 

 allerede forelaa som exakt bevismateriale. 



Jeg skal dog for nærværende kun fremlægge nogle faa af disse loser 

 med tilhørende karter: 

 I. I brev af lode marts 1895 meddeler dr. H. Olsen [Bruun] mig en 

 beretning om en hareløs, beskreven af hans broder, løjtnant C. Olsen 

 (Bruun) med vedlagt karttegning (fig. io|. Begge brødre havde del- 

 taget i jagten og erindrede godt alle harens hovedture, kast og 

 svingninger, uagtet losens gang var meget vanskelig at folge, sknver 

 meddeleren, og han kalder losen i sin helhed en «korketrækkerlosv^. 

 sUdtaget var i myrkanten strax søndenfor Lorttjern lige ved vejen — 



