1 897- ^'o- 4- CIRCUL.ERBEVÆGELSEX ETC. 2$ 



Soni det vil sees, gaar alle «ture» eller springe» hos samme individ 

 bestandig til samme kant, forsaavidt ikke haren gaar tilbage paa sit for 

 optraakkede spor eller lokkes eller tvinges af naturforholdene til at 

 holde en bestemt rute i modsat eller anden retning end den, som ring- 

 bevægelsens lov vilde paanode den. Med andre ord, hvor der ikke 

 findes nogen vej eller sti eller noget traak, som kan følges, og hvor ikke 

 defiléer noder harens sanser til at dirigere bevægelsen efter bestemte 

 naturgrændser, der optræder < turingen» eller den biologiske ring, hvor- 

 ved den samme hare altid drives til samme kant, fordi dens ringbevæ- 

 gelse, som vi har seet, fremgaar af en fysiologisk nodvendighed, nemlig 

 asymmetriens lov. 



Fig. 13 fremviser en rœi'elos, der ligeledes er mig oversendt fra hr. 

 oberst N. I. Gregersen. Rævens ture gaar ogsaa alle til én side, indtil 

 den efter at være skadeskudt, sætter i lige lob nedover lien til fjorden 

 (havkysten). 



Ligesaa velkjendt er den biologiske ring hos mennesket, baade som 

 vandringsbevægelse og som baadbevægelse under roning. Der fore- 

 ligger saavel i litteraturen som mand og mand imellem et betydeligt 

 antal beretninger om disse tvende fænomener, og jeg skal her kun an- 

 føre nogle exempler. I litteraturen kan jeg henvise til forstmester 

 Barths beretning om sin egen ring\'andring paa Gyrihougen J. B. 

 Barth: den norske Xatur, 2det Oplag, Chr. 1879, side 133— ^39'» hvor 

 han 2 gange kommer tilbage til Gyrisæteren og kun ved at folge en sti 

 helt frem naar ud af vildredet. 



Blandt meddelelser, som er mig tilstillet, skal jeg kun nævne nogle 

 faa. I det ene tilfælde er exemplet af interesse, forsaavidt som én og 

 samme person baade har roet i ring og gaaet i ring. Agent B. 

 i Trondhjem beretter nemlig, at han 2 gange har roet i ring i taage. 

 begge gange tilvenstre, og at han én gang har gaaet i ring i meget 

 ulændt skovmark i Børsen. Ringen gik tilhøjre. 



I et andet tilfælde blev bevægelsen korrigeret ved kompasset, og det 

 viste sig, at bevægelsen altid gik tilhøjre. Jeg har meddelelsen fra konsul 

 y. Gram (Drammen), som i brev af 7de marts 1895 beretter, at han sammen 

 med sine kammerater under en vandring stadig blev kommanderet: mere 

 tilvenstre af den, der dirigerte retningen efter kompasset. Ogsaa denne 

 gang vilde de ovrige — hvad der jo er almindeligt — ikke tro kom- 

 passet, saa fuldstændig retlinjet forekom den biologiske ring dem. 



En karakteristisk ringvandring med kroki (fig. 14) er mig velvillig 

 overladt af hr. amtsskolebest>-rer Dybdahl (Støren), der meddeler føl- 

 gende : 



