F. O. GULDBERG. M.-N. Kl. 



ikke har lært at bruge sine sanser og slutningsevner. De maa alle tage 

 feil og forsynde sig; men naturen maa ogsaa eje barmhjertighed og til- 

 givelse for dem og føre dem paa ret vej igjen, og dette er det, den 

 o-jor ved at lede dem, mod deres vilje og vidende, tilbage til det sted, 

 hvor betingelserne for livets fortsættelse og væxt findes. Kort sagt, 

 naturens opdragelseskiinst vilde være uforstaaelig uden ringbevægel- 



sens lov. 



Vi har ogsaa seet, hvorledes den samme lov ligger til grund for et 

 lokalinstinkt i den hojere dyreverden, nemlig trangen til at soge tilbage 

 til det sted, h\or dj'ret tabte sin kammerat, og dermed evnen til med 

 lethed at finde sit følge igjen. Hvor langt dette instinkts betydning og 

 rækkevidde naar, kan jeg endnu ikke — om nogensinde — sige; men 

 jeg maa antage, at disse bevægelsens grundformer og det derpaa byg- 

 o-ede instinkt maa staa i nær forbindelse med den hjemkjærlighedens 

 lov eller det lokalinstinkt, hvorpaa de store aarlige dyrevandringer er 

 opbyggede. 



Oo" er det mig tilladt at kaste et blik udover nærværende arbejdes 

 ramme, idet jeg tor forudsætte loven anerkjendt af den videnskabelige 

 verden, vil det let forstaaes, hvilket godt middel den kan blive ved 

 undersøgelsen af sansernes funktion hos de forskjellige grupper og arter 

 af dyr. Det er en bekjendt sag, at store dyregrupper, særlig i de 

 lavere rækker, endnu er ukjendte, hvad organernes brug og sansernes 

 ledning af bevægelsen angaar, og her vil den paaviste lov, forsaavidt 

 som den gjør sig gjældende, sandsynligvis kunne blive et godt instru- 

 ment, ved hjælp af hvilket man vil kunne skille mellem sanseorganernes 

 funktioner og betydning. 



Og længere nede i dyrerækkerne vil man maaske naa et stadium, 

 hvor den fysiologiske circulærbevægelse er dyrets eneste bevægelse ved 

 siden af den mekaniske paavirkning og dyrets fysiologiske reaktion. 



I tilfælde af en saadan fænomenalitet tor den fysiologiske circulær- 

 bevægelse, naar dens realitet og omfang bliver tilstræ-kkelig undersøgt 

 og kjendt, maaske vise sig at være af større biologisk betydning og 

 aabne videnskaben et videre arbejdsfelt, end vi nu aner. 



I hvert fald tør jeg tro, at man allerede nu med nogen ret kan be- 

 tragte den paaviste fysiologiske circulærbevægelse som dyrenes grund- 

 bevægelse, der altid maa tåges med i betragtning ved studiet af det 

 dyriske livs udviklingsfaser, hvad enten det gjælder den enkelte arts 

 biologi eller en større gruppes psychiske genealogi. 



