1912. No. 2. BERZELIUS. = 
gjaldt naturvidenskaberne; men dette var noget, som hans lærere, paa en 
enkelt undtagelse nær, ikke likte, og han fik ofte høre ilde at dem derfor. 
Han førte i flere aar en dagbog, hvori meteorologiske oplysninger om 
veir og vind, saavidt de uden instrumenter kunde skaffes, hver eneste dag 
uden nogen afbrydelse paa det samvittighedsfuldeste blev optegnet, han 
samlede planter og insekter, af hvilke sidste han endog fandt et, som 
Linné ikke havde kjendt. Sammen med nogle kamerater besøgte han et 
glasværk og forfattede saa en beskrivelse over tilvirkningen, han arbeidede 
ogsaa lidt kemisk, idet han af kirsebærsaft lavede blæk til dagbogen. Naar 
der var noget i denne, som ikke alle og enhver skulde læse, indførte han 
det med en af ham opfundet chifferskrift — naar han havde spilt kort eller 
gjort andre ved skolen forbudne ting, eller naar han kritiserede presterne 
eller lærerne, hvilket ikke sjelden hændte. Til de meteorologiske op- 
tegnelser, hvor de samme udtryk stadigt gjentager sig, brugte han for at 
spare rum og tid et andet slags skrift, der var dannet af streger, buer og 
punkter. Disse smaatræk fra guttedagene er for et par aar siden (1909) 
meddelte af den bekjendte Berzeliusforsker, professor SODERBAUM, som ogsaa 
gjør opmærksom paa, hvorledes alt fra denne tid de karaktertræk og interesser 
gjorde sig gjældende, som senere blev saa fremtrædende hos BERZELIUS — hans 
ihærdighed i arbeide, hans kritiske sans, som saa tidligt var vaagen, eller 
chifferskriften, ligesom en forløber for det kemiske tegnsprog, han gav os. 
Alt dette, han saaledes holdt paa med, distraherede ham fra skole- 
fagene, og han forsømte ofte, saa de fleste af lærerne var misforneiede 
med ham. Han havde engang været ude paa en ornithologisk exkursion 
og havde gevær med, hvilket var strængeligt forbudt skolens elever; da 
han kom hjem om aftenen, gik geværet uheldigvis af, til stor forskrækkelse 
for publikum, der ikke var vant til, at den idylliske stilhed i den lille bys 
gader blev saa brutalt forstyrret. Skoleraadet traadte straks sammen og 
dømte ham til at prygles i hele gymnasiets overvær og derefter bortvises 
fra dette. Men da dommen skulde exekveres den følgende dag, var Ber- 
ZELIUS ikke at finde; han var bleven advaret af nogle kamerater og havde 
gjemt sig bort. Det lykkedes ham at komme i forbindelse med den før 
nævnte lærer, som var gunstigt stemt for ham, og som havde været fra- 
værende, da skoleraadet traadte sammen. Det var denne, som havde laant 
ham geværet, og han henvendte sig nu til skolens overstyrer biskopen, 
der ophævede den altfor strænge dom. Imidlertid havde denne hændelse 
til folge, at BERzELIUs, da han sommeren 1796 forlod skolen, fik et slet 
testimonium, at hans opførsel og vandel var mindre god, og at man ikke 
havde stort haab om, at han skulde blive til noget. Han tog sig meget 
nær af dette, men fik dog den opreisning, at biskopen i alles paahør 
