1912. No. 2. BERZELIUS. 7 
af hvilket han holdt sin første disputats, pro excercitio, i december 1800. 
Voltaseilen var netop opdaget og havde vakt stor opsigt, og da BERZELIUS 
reiste til Medevi, havde han af kobberpenge og zinkstykker lavet sig en søile, 
hvormed han prøvede strømmens virkning paa sine patienter; de erfaringer, 
han derved gjorde, var emnet for det disputationsskrift, pro gradu medico, 
hvormed han i mai 1802 afsluttede sit medicinske studium. 
Analysen af Medevivandet var ikke hans første selvstændige arbeide; 
han havde under sine studieaar i Upsala ogsaa udført nogle kemiske 
experimentalundersøgelser om kvælstofoxydul samt om æthylnitrit; han 
leverede sine smaa afhandlinger til AFZELIUS, der sendte dem videre til 
Stockholm, hvor de blev liggende i 3 aar, indtil de endelig kom tilbage 
med den besked, at Vetenskapsakademien endnu ikke havde antaget den 
nye (antiflogistiske) nomenklatur. Det var i 1804, altsaa en halv snes aar 
efter at den antiflogistiske lære var anerkjendt overalt ellers. Da afhand- 
lingerne kom tilbage, havde den unge engelske kemiker Davv alt for- 
længst offentliggjort sine undersøgelser over kvælstofoxydul, og BERZELIUS 
havde tabt sin prioritet. Han lod dog senere afhandlingerne trykke, idet 
han mente, at kemiske opdagelser ikke ofte nok kunde blive bekræftede, 
og det var ogsaa noget, BERZELIUS siden bestandigt holdt paa, at_alting 
skulde være paalideligt, gjerne gjentagende, bekræftet, førend man kan 
betragte det som indvundet for videnskaben. 
Efter afsluttede universitetsstudier drog den unge doktor til hoved- 
staden, hvor han efter livmedikus Hepins anbefaling blev adjunkt i medicin 
og farmaci ved den Kirurgiske skole, et ærefuldt hverv, men ikke til at 
leve af, da det var ulønnet. BERZELIUS maatte derfor praktisere som læge. 
Første sommer lod Hepın ham vikariere for sig paa Drottningholm, hvor 
han ogsaa skaffede ham et værelse til kemiske forsøg. Medens han var 
der, traf han en kemiker fra Åbo, som var i besiddelse af endel appa- 
rater, og som foreslog, at de skulde udstede indbydelse til offentlige fore- 
læsninger over kemi, men dette mislykkedes aldeles, og BERZELIUS fik bare 
ærgrelser og gjæld. Paa Drottningholm havde han ogsaa truffet en læge, 
som i sin have i Stockholm havde indrettet en brønddrikning af kunstige 
mineralvande, og han slog sig i kompagni med denne sommeren 1803; 
BERZELIUS udgav et skrift om mineralvandenes brug, og det gik. noksaa 
bra en tid, men hans kompagnon var lidet paalidelig og ordentlig, saa 
ogsaa dette endte med ærgrelser og gjæld, og i hele ro aar maatte han 
slide med at afbetale hver øre, han kunde skrabe sammen udover livs- 
opholdet. I 1805 fik han en liden post som fattiglæge, aaret efter en 
rigtignok knapt aflønnet, men ogsaa lidet besværlig lærerpost ved Krigs- 
skolen paa Karlberg, og endelig blev han i 1807 professor i medicin og 
