8 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 
farmaci ved den Kirurgiske skole, en post, som ogsaa var knapt aflønnet, 
men da han beholdt fattiglægestillingen, var han endelig kommen saavidt, 
at han nogenlunde økonomisk sikret kunde bruge sin fritid til at følge sit 
videnskabelige kald. 
I mellemtiden havde han heller ikke tabt dette af sigte, men ved siden 
af. arbeidet for brødet arbeidet ihærdigt for videnskaben, og det er ganske 
forbausende, hvormeget han i disse aar ved siden af sine gjøremaal som 
læge og lærer og under økonomisk tryk kunde faa udrettet. Dengang 
han kom ind til hovedstaden, var han stærkt optaget af elektriciteten, som 
jo ligesom laa i luften, og endnu samme aar, 1802, udgav han en afhand- 
ling om galvanismen, der væsentligt var af refererende natur, og som dan- 
nede indledningen til det arbeide, han aaret efter publicerede i fællesskab 
med den lærde og videnskabeligt interesserede brugspatron VILHELM 
HisiNGER (1766— 1852) fra Västmanland, som BERZELIUS var kommen i 
forbindelse med, og i hvis hus han boede en tid. Det var en afhandling 
om den elektriske strøms virkning paa salte, en rent experimentel under- 
søgelse af elektrolysen af alkalisalte, ammoniaksalte og kalksalte. Dette 
vigtige arbeide, som bragte meget nyt, og som indeholder grundlaget for 
de love, paa hvilke senere den elektrokemiske theori byggedes, forblev 
lange upaaagtet. BERZELIUS og HisinGer bred her ganske nye baner, 
men først da Davy nogle aar efter, i sin berømte afhandling om den strøm- 
mende elektricitets kemiske virkninger, var kommen til i det væsentlige 
samme resultater, begyndte man at lægge mærke til dette; imidlertid var 
det Davy, som ogsaa ved denne leilighed fik æren, idet Pariserakademiet 
tilkjendte ham den af keiser NAPOLEON indstiftede Voltapris. Samme aar, 
1803, undersøgte BERZELIUS og Hisincer det svenske mineral cerit, og 
fremstillede deraf cerjorden, der erkjendtes som oxyd af et eiendommeligt 
hidtil ukjendt metal; den blev forøvrigt samtidigt opdaget af H. KLAPROTH 
i Berlin. For at faa disse og følgende undersøgelser offentliggjorte paa 
svensk, udgav HIsiINGER paa sin bekostning et periodisk skrift, hvoraf ialt 
6 bind udkom (1806—1818). 
Da BERZELIUS var bleven professor ved den Kirurgiske skole, havde 
han i det medicinske kollegiums bygning faaet anvist et lokale til under- 
visningslaboratorium for de studerende, hvilket tidligere ikke fandtes ved 
skolen, og han fik et bidrag af 200 rdl. til apparater og materialer. Hans 
tidligere stilling som adjunkt blev overdraget til hofmedikus Macnus Pontin 
(1781— 1858), der boede sammen med ham i en leilighed, hvor kjekkenet 
indrededes til laboratorium. Sammen med PowriN udførte nu BERZELIUS 
sit næste og sidste elektrolytiske arbeide, der blev foranlediget af Davvs 
glimrende opdagelse af alkalimetallerne (1807), nemlig fremstillingen af 
