I2 TH. HIORTDAHL. 
M.-N. KI. 
han under arbeidets løb kjendt med Darrows atomtheori (1804 — 08) og 
lige derefter med Gay-Lussacs opdagelse af volumforholdene ved gaser- 
nes forbindelse (1809), og alt dette gik nu selvfølgelig med ind i arbeidet, 
som resulterede i en fuldstændig gjennemarbeidelse af atomvegterne 
samt opstillingen af den elektrokemiske theori. 
BERZELIUS tog da fat paa dette store arbeide, og da han engang var 
begyndt, fortsatte han det med den enestaaende udholdenhed, som var 
hans lykkelige gave. Saadan udholdenhed kunde vel behøves, for der var 
mange vanskeligheder. Bortseet fra at han manglede næsten alle de appa- 
rater, som beheves til den slags undersegelser — der fandtes i hele landet 
ikke mere end en eneste platindigel, som HisinGer laante ham — var der 
mangfoldigt andet, som maatte overvindes. De forskjellige analysemethoder, 
som alle og enhver nu kjender, var dengang ikke gjennemarbeidede, og 
BERZELIUS maatte gang paa gang gjøre analyserne om igjen, indtil han 
endelig fandt de methoder, som var at stole paa. Og da han saa forsegte 
at anvende HRicurERs lov til beregningen af sine analyser, fik han bare 
afvigelser, saa han 1 fortvivlelse afbred forsegene og holdt paa at opgive 
det hele; han tog fat igjen, men atter forgjæves, indtil han endelig skim- 
tede en lysning. Han havde fundet, at visse analyser stemte med bereg- 
ningen, men naar han sammenstillede alle sine analyser, kom han til to 
rækker, som var saa indbyrdes afvigende, at ledene i den ene ikke pas- 
sede ind i den anden. Dette laa, fandt han endelig, deri, at han som ud- 
gangspunkt havde valgt VALENTIN Roses analyser af bariumnitrat og 
natriumsulfat samt BucuHoLz' af klornatrium og klorselv, fordi han i sin 
beskedenhed havde ment, at disse analyser maate være saa gode, at han 
ikke turde haabe paa selv at kunne gjøre dem bedre. Da han saa havde 
gjort disse analyser om igjen, gik alt i laas og orden, alle hans analyser 
stemte med RIcHTERS lov; men fer han kom saa langt, havde det kostet 
ham to aars rastløst arbeide. — Ved tiden omkring 1810—11 kunde han 
ved en række af de nøiagtigste analyser godtgjøre, at naar en bestemt 
mængde af en syre danner neutrale salte med forskjellige baser, saa inde- 
holder alle disse den samme mængde surstof, — og han fandt videre, at 
der er et bestemt forhold mellem surstofmængderne i syren og i basen, 
saa at syren indeholder enten samme mængde eller den dobbelte eller 
tredobbelte mængde surstof som baserne. Videre fandt han bl. a. for 
salte, som indeholder krystalvand, at dettes surstofmængde er et multiplum 
af basens, for jernvitriol f. ex., at vandet indeholder 7 gange saa meget 
surstof som basen, eller for klorbarium, at vandet indeholder dobbelt saa 
meget surstof som jordarten. 
