1912. No. 2. BERZELIUS. 13 
Ved denne tid var BERZELIUS’ stilling yderligere forbedret; 1810 blev 
han præses for Vetenskapsakademien, som 1808 havde valgt ham til 
medlem, og ved den Kirurgiske skoles omdannelse til det endnu bestaa- 
ende Karolinske institut blev den under hans professorstilling hørende 
undervisning fordelt paa 3 professorer, saa at han herefter blot foredrog 
kemi og farmaci, paa samme tid som han fik bedre løn, saa han nu endelig 
kunde frasige sig fattiglægeposten. Han fik ogsaa af akademiet et aarligt 
| bidrag af 200 rdl. mod at indlevere arbeider til optagelse i dets forhand- 
linger; men da han saa indsendte sine kemiske afhandlinger, væsentligst 
analyser for arbeidet om de kemiske proportioner, gjorde man, idet de 
ældre ledende inden akademiet ikke havde synderligt tilovers for den nye 
lære i kemien, forskjellige vanskeligheder og vilde ikke optage dem uden 
i uddrag, hvilket BERzELIUs ikke fandt dem egnede til. Udenlandske tids- 
skrifter tog dem med begjærlighed, siger han i sine optegnelser, men 
Vetenskapsakademien vilde ikke have dem, og for at faa dem ud ogsaa 
paa svensk var han nødt til med betydelige opofrelser endnu en tid at 
lade den af HisinGer og ham grundlagte periodiske publikation udkomme. 
BERZELIUS' navn var nu bleven almindelig kjendt, og han kom efter- 
haanden i korrespondance med udlandets lærde; BERTHOLLET indbød ham 
til sig i Paris, og kronprinsen, Kart JoHan, tilbød sig at udrede omkost- 
ningerne ved reisen. Paa grund af arbeide med 2den del af lærebogen 
kunde BERZELIUS først komme afsted vaaren 1812, men da var Sverige i 
krig med Frankrige. BERTHOLLET skaffede ham vistnok leidebrev til at 
passere over det franske omraades grænse (dengang Hamburg), men kron- 
prinsen ønskede ikke, at han, som forholdene var, skulde reise til Frank- 
rige, og BERzELIUs drog da til England, væsentlig for at træffe sammen 
med Davy. Det var jo ogsaa ganske naturligt, at han gjerne vilde se 
denne sin berømte samtidige, som i sine første ungdomsarbeider to gange 
— i afhandlingen om kvælstofoxydul og i elektrolysen — havde krydset 
hans veie. HuwPHnv Davy (1778—1829) var ligesom BERZELIUS opvokset 
i smaa kaar, søn af en fattig grubearbeider i Cornwall, og havde gaaet i 
lære hos en kirurg, uden saaledes som BERZELIUS at have gjennemgaaet 
en fuldstændig skole. Medens BERZELIUS med sine langt større kund- 
skaber dog altid følte sig bundet af de meninger, han havde faaet ind med 
skolen, var Davy mere fri og ubunden af forudfattede meninger, og saa- 
ledes i visse maader selvstændigere i sin opfatning. Han var derfor den 
ferste, som forstod, at den oxyderte saltsyre var et element (klor), medens 
BERzELIUs ligesom tidens store franske kemikere følte sig bunden ved 
Lavoisıers lære, at enhver syre, saaledes ogsaa saltsyren, skulde inde- 
