I4 TH. BIORTDAHL. 
M.-N. Kl. 
holde surstof, og da kunde jo dens oxydationsprodukt ikke være noget 
element. 
Davy var djærv og kom hurtigt frem; i de første aar BERZELIUS sled 
sig igjennem i Stockholm, var han alt professor i London, og i de samme 
aar den stilfærdige og beskedne BERZELIUS ikke kunde faa tilhørere i 
Stockholm, samlede Davy om sig saa mange, som Royal institutions sale 
kunde rumme. Davys opdagelse af alkalimetallerne (1807) og af klorets 
elementare natur (1810) havde gjort ham til Europas mest anseede kemi- 
ker, han var nylig bleven adlet og havde, kort for BERZELIUS kom, ægtet 
en overordentlig rig enke. Sir Humpury var bleven den store og rige 
mand, og han lod BERZELIUS fele det. BERZELIUS havde to gange lagt sit 
kort hos Davy uden at faa høre noget fra ham, og først da han kom 
igjen tredie gang, fik han den besked, at Davy vilde vere at treeffe i 
Royal institution næste dag kl. ro. BERzELIUS mødte frem der, og efter 
at han havde ventet en god stund, kom endelig Sir Humpury, satte sig 
noksaa langt fra ham og viste kold høflighed. Saa gik de paa labora- 
toriet; der herskede, fortæller BERZELIUS, den uorden, som er uundgaaelig 
i et laboratorium, hvor man arbeider, og hvor alting maa være ved haan- 
den, uden at man maa gaa i skabe eller hylder for at finde det frem. Da 
jeg saa alt dette knuste glas, alle disse sammensmeltede og slaggede 
retorter, disse borde fulde af maerker efter syrer og kalilud, med ring 1 
ring efter glas, hvor massen havde brust over, med tætte saltskorper, disse 
sprukne porcellænsskaaler, alle jernsager rustede av sure dampe, al mes- 
singen gren, og filer, knive, teenger og sligt noget hulter til bulter i 
skufferne, da havde jeg en lignende felelse som Correggio, da han sagde, 
»ogsaa jeg er maler«, og jeg fik den glade overbevisning, som fer kun 
havde været en anelse, at et pent og ordentligt laboratorium tyder paa 
en doven kemiker. Naar disse ord af BERZELIUS her gjengives, er det 
nærmest for at faa sagt, at om de var rigtige i 1812, saa passer de ikke 
just nu et aarhundrede efter. Da de to store kemikere kom sammen, 
befandt kemien sig endnu saa at sige i en tidligere geologisk periode, i 
slutningen af sin kulperiode, den gang man var nedt til at bruge kul, saa 
alting var svart og felt, og glaskarrene, som ikke var saa gode som nu, 
stadigt sprang over kulilden, saa indholdet rendte ud, og da man ikke 
havde nogetsomhelst aftræk for syredampene, saa alt metal maatte ruste 
og irre, og hvor man endeligt kun meget sjelden arbeidede kvantitativt, 
saa man ikke behøvede at tage det saa noie med renligheden. Nu er 
laboratorietekniken kommen saa vidt, at man kan forlange selv af en, der 
arbeider meget, at hans laboratorium skal være rent og ordentligt. — Da 
Davy stod i begreb med at reise bort, saa BERZELIUS ham kun engang til, 
