1912. No. 2. BERZELIUS. 17 
for samme metals forskjellige oxyder, saaledes f. ex. oxydum 
ferrosum og ferricum, eller jernoxydul og jernoxyd, medens 
man fer kun havde adskilt dem som det sorte og det rede 
oxyd af jern. Han indførte ogsaa benævnelsen superoxyd. 
2. Braendbare stoffers øvrige forbindelser betegnedes med en- 
delsen -etum, f. ex. sulfuretum (subsulfuretum, supersulfuretum) 
cupri, svovlkobber; nu er kobbersulfid almindeligere end kob- 
bersulfuret. Kulstofforbindelser, nu karbider, kaldtes karbu- 
reter, f. ex. carburetum ferri. 
3. Oxydernes forbindelser med syrer d. v. s. salte, f. ex. sulfas 
cupricus, sulfas ferrosus, subnitras bismuthicus, tartras kalico- 
natricus, paa latin altsaa vaesentlig i overensstemmelse med 
LavorsiERs sulfate de fer, de cuivre o.s. v. Men paa svensk 
og tysk indferte han — da disse sprog lettere end de romanske 
kunde give udtryk for saltenes to bestanddele, syre og base — 
benævnelser, som vi oversætter med salpetersur baryt, svovl- 
surt kobberoxvd, svovlsurt jernoxydul, svovlsurt jernoxyd, 
saltsurt jernoxyd istedetfor svovlsurt kobber, svovlsurt eller 
saltsurt jern. 
4. Breendbare stoffers forbindelser med oxyder, hvorhen reg- 
nedes oxysulfider o. dsl. 
5. Oxydernes forbindelser med oxyder, hvorhen regnedes sili- 
kater, aluminater, stannater o. dsl. 
II. Organiske. De organiske forbindelser var endnu saalidet kjendt, 
at nomenklaturen maatte indskrænke sig til kun at omfatte, hvad 
der stod i bererelse med medicin og farmaci. 
BrERzELIUS' nomenklatur for de anorganiske stoffer har i det hele taget 
vist sig saa hensigtsmaessig, at man 1 de siden forlebne hundrede aar 
ikke har behøvet at gjøre synderligt væsentlige forandringer ved den. 
Medens BERZELIUS i sit arbeide med nomenklaturen kunde støtte sig 
til forudgangne arbeider, som han tillempede efter videnskabens fremskridt, 
saa var hans kemiske tegn, de tegn og formler, som vi fremdeles bruger, 
helt og holdent noget nyt, der ikke benyttede noget af det gamle. 
De hidtil blandt kemikerne brugelige tegn var de gamle fra alke- 
misterne nedarvede metalttegn (planeternes tegn), samt endel senere op- 
komne, af linier, cirkler, triangler o. dsl. dannede tegn, der var ganske 
vilkaarligt valgte og derfor vanskelige at erindre. Endnu paa LavoisrERs 
tid brugte man disse tegn; hverken BERGMAN eller SCHEELE eller nogen 
af de andre i det 18de aarhundrede havde noget andet. Men alle følte, 
at disse gamle tegn ikke længere kunde strække til, og der blev gjort 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1912. No. 2. 2 
