22 TH. HIORTDAHL. M.-N. KI. 
Atomveegtstabellen af 1818 indeholder atomvægterne for henimod 50 
grundstoffer, og samtidig meddeltes den procentiske sammensætning af 
ikke langt fra 2000 forskjellige forbindelser, der for den allersterste del 
var analyserede af ham selv og kun for en ringe del af hans elever, af 
hvilke her alene skal nævnes brugseieren J. A. ARFVEDSON, der opdagede 
lithium (1817). Her var nu fremlagt et rent overvældende stort bevismateriale 
for de kemiske proportioner, for lovene om de faste og multiple forhold, 
disse love, som man, siger SODERBAUM, mere havde anet og felt maatte 
være rigtige, men som først nu fik det fuldt exakte bevis. Naar man be- 
tænker de omstændigheder, under hvilke BERZELIUS i et tidsrum af ikke 
stort mere end et halvt snes aar tilveiebragte dette uhyre store forsegs- 
materiale, som selv i vore dage, under saa langt gunstigere omstaendig- 
heder, skulde synes at maatte kræve mindst en menneskealder, saa faar 
man et dybt indtryk af den arbeidskraft og den faste villies udholdenhed, 
som han var i besiddelse af. Han arbeidede ganske alene, uden nogen 
assistent, og i et laboratorium, der var i højeste grad tarveligt udstyret; 
Stockholms afsides beliggenhed under den tids daarlige kommunikationer 
vanskeliggjorde alle anskaffelser af reagentser og redskaber; han maatte 
selv, personligt uden nogen hjælp, endog fremstille saa simple ting som 
saltsyre og kalilud, og han maatte, som alt før er sagt, selv udarbeide 
alle analysemethoder — alt dette paa samme tid som han var optaget af 
lærervirksomhed og i den første tid ogsaa af lægepraxis. Og ved siden 
af alt dette gav han os i det samme tidsrum de kemiske benævnelser og 
formler, grundlagde et nyt system for mineralogien og uddannede prin- 
cipet for den organiske analyse — det hele er næsten utroligt. 
BERZELIUS’ store forsegsmateriale foreligger ikke samlet i en særskilt 
bog, men bestaar af en hel række mindre afhandlinger i forskjellige inden- 
og udenlandske tidsskrifter, og hver enkelt af disse smaa afhandlinger, 
der ikke indeholder noget andet end de tørre analysedata, det rent fak- 
tiske, gjør nærmest, som SÖDERBAUM bemærker, et noget uanseeligt ind- 
tryk; men som helhed udgjør de et af de allerstørste og” vigtigste viden- 
skabelige arbeider, som neppe har noget tilsvarende, og som vil staa til 
alle tider. 
Om paalideligheden af BERzELIUs' atomvægtsbestemmelser vil man faa 
et begreb, naar man sammenligner dem med Darrows fra 1810 og med 
de nu antagne. BERZELIUS' tal gaar ud fra o = 100, efter den fremtræ- 
dende betydning, han tillagde surstoffet, men er her for sammenligningens 
skyld omregnet til o — 16. 
m 
