1912. No. 2. BERZELIUS. 25 
ganske andet udgangspunkt end det, Davv i sin elektrokemiske lare var 
gaaet ud fra; medens denne tænkte sig, at det først var ved kontakten, at 
smaadelene af de forskjellige stoffer, der havde indbyrdes affinitet, blev mod- 
sat elektrisk ladede, mente BERZELIUS, at hver mindste del allerede i og 
for sig var . elektrisk ladet, at, med andre ord, den elektriske ladnings- 
tilstand var en smaadelene fra først af tilliggende egenskab. Han gik ud 
fra, at stofferne havde elektrisk polaritet — ligesom turmalin, som han tog 
til exempel —, og sluttede deraf, at deres mindste dele, som ikke kan have 
andre egenskaber end det hele, maatte befinde sig i lignende tilstand, at 
altsaa hvert eneste atom havde elektrisk polaritet, — men dog saaledes, 
at de forskjellige poler havde forskjellige elektricitetsmaengder, saa at den 
positive kunde forherske hos det ene atom, medens den negative pol for- 
herskede hos det andet. Han inddelte derefter alle grundstofferne i to 
støre hovedafdelinger, elektropositive og elektronegative. Rækken af de 
sidste begynder med surstoffet, det elektronegativeste af alle stoffer, det 
eneste, hvis elektriske forhold stedse er uforandret, medens den positive 
række begynder med guld og slutter med kalium. Ogsaa de sammen- 
satte stoffer, væsentligst surstofforbindelserne, inddeles paa lignende maade 
i elektronegative (syrerne) og elektropositive (baserne). Den kemiske for- 
bindelse fremkom ved tiltrækning af atomernes uensartede poler; naar 
syrerne neutraliserede baserne, dannedes saltene, den 3die klasse, de-indif- 
ferente, der hverken var positive eller negative. Ved disse antagelser 
bragte BERZELIUS elektriciteten i nær sammenhæng med den kemiske affi- 
nitet, og elektriciteten blev aarsagen til enhver kemisk virkning. 
Det var den ligefremme følge af denne theori, at den dermed sam- 
menhængende kemiske lærebygning maatte blive udpræget dualistisk. Er 
theorien rigtig, siger BERZELIUS, saa maa enhver kemisk forbindelse ene 
og alene afhænge af to kræfter, + og — elektricitet, og enhver forbin- 
delse maa saaledes være sammensat af to dele, der er forenede ved virk- 
ningen af deres elektrokemiske reaktion, da der ikke gives nogen tredie 
kraft. Følgelig maa ethvert sammensat stof, uanseet antallet af dets be- 
standdele, kunne deles i to dele, en + og en — elektrisk; saaledes er 
det svovlsure natron ikke sammensat af svovl, surstof og natrium, men af 
svovlsyre og natron, og hver af disse to kan igjen deles i en elektro- 
positiv og en elektronegativ bestanddel, og ligeledes er alun ikke at be- 
tragte som umiddelbart sammensat af sine elementer, men den er et pro- 
dukt af reaktionen mellem svovlsur lerjord som negativ bestanddel og 
+ — LL — 
svovlsurt kali som positiv. Forbindelser af 2 grundstoffer som NaO og SO, 
betegnedes som sammensatte atomer af iste orden, medens forbindelser 
