1912. No. 2. BERZELIUS. 29 
i 1821. Man fik nu bl.a. faste regler for indvalg af medlemmer, der hidtil 
havde foregaaét ganske vilkaarligt og tilfældigt, og der blev indført en aarlig 
heitidsdag, paa hvilken der skulde redegjeres for de forskjellige viden- 
skabers fremskridt i de forløbne aar. BERZELIUS interesserede sig meget for 
disse saakaldte Aarsberetninger, og han paatog sig at skrive dem for 
kemiens og dens nærmeste hjælpevidenskabers vedkommende; den første 
leverede han i 1821, og med den ham egne ihærdighed fortsatte han dem 
hvert eneste aar lige til sin død. De udgjør en stor række paa ikke 
mindre end 27 bind, og de er af betydelig interesse, navnlig derved, at 
de foruden at referere de udkomne arbeider, tillige undergiver dem en 
indgaaende kritisk behandling. Disse aarsberetninger, som vi senere oftere 
kommer at citere, er aldeles uundværlige for studiet af kemiens udvikling 
i 20-, 30- og 40-aarene. Ogsaa paa flere andre maader har BERZELIUS 
bidraget til akademiets fremme; han grundlagde de mineralogiske samlinger, 
og han udvidede de botaniske og zoologiske, og endelig var det væsentligt 
hans initiativ, som skaffede akademiet sin egen bygning. Af de mange 
andre hverv, han efter sin stilling som akademiets sekretær maatte over- 
tage, kan her ogsaa nævnes arbeidet med nyt maal og vægt, fra 1822 
til 1826. 
Nogen tid efterat BERZELIUS var kommen tilbage fra sin udenlands- 
reise, ankom MitscHERLIcH, som forblev i Stockholm i 1820 og endel af 
det følgende aar, i hvilken tid foruden ham tillige to andre tyske viden- 
skabsmænd, kemikeren HriNRIcH Rose og hans bror, mineralogen Gustav 
Rose, samt finlanderen v. Bonsporrr arbeidede i Berze ius’ laboratorium, 
hvor der forelaa et vigtigt arbeidsstof i den revision af atomvægterne, som 
foranledigedes af de to betydningsfulde opdagelser, som var blevne be- 
kjendt i slutningen af 1819, nemlig DuronG-Perirs lov, at elementerne har 
samme atomvarme, samt MirscHERLICHs opdagelse af isomorfien. Det var 
navnlig denne sidste, som BERZELIUS den tid særligt fæstede sig ved som 
et værdifuldt hjælpemiddel for atomvægtsbestemmelserne. Naar man nemlig 
gaar ud íra, at isomorfe stoffer indeholder samme antal atomer, saa vil, 
hvis dette antal er givet for et af stofferne, det dermed ogsaa være givet 
for de øvrige. Blandt de forandringer i atomvægterne, som MITSCHERLICHS 
opdagelse foranledigede, skal vi først nævne, at kromaternes analogi og 
isomorfi med sulfaterne førte til formelen CrO; for kromsyren (kromtri- 
oxydet; ved svovlsyren menes svovltrioxydet, SO), og dermed var for- 
melen for det grønne kromoxyd givet, Cr,O,. Efter dettes isomorfi med 
jernoxyd og lerjord fik jernets to oxyder formlerne FeO og F&O;, og 
med jernoxydul fulgte MgO, ZnO, MnO o.s. v. Atomvegterne for alle 
disse stoffer blev altsaa nu sat til det halve af fer, og dermed kom de 
