32 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 
skildring af den lille norske hovedstad under de høie herskabers nærvær; 
de distingverede fremmede blev naturligvis behandlede med den største 
opmærksomhed og var med i al stadsen. De gjorde exkursioner til Kongs- 
berg og til Langesundsfjorden, og i et af mineralerne fra sidstnævnte 
findested opdagede BERZELIUS nogle aar senere, i 1828, et nyt element, 
thorium. 
I neieste sammenhæng med den revision af atomvægterne, som be- 
skjæftigede BERZELIUS i den første halvdel af 20-aarene, stod spørgsmaalene 
om kvælstof og klor, der nu af saagodtsom de allerfleste kemikere blev 
betragtede som enkelte stoffer, medens BERZELIUS endnu holdt paa, at de 
skulde være surstofforbindelser af bekjendte radikaler, nitricum og muria- 
ticum, idet ammoniak og saltsyre kun ved denne antagelse lod sig bringe 
ind under det paa surstoftheorien byggede system. Hvad ammoniaken 
angaar, saa antog han, som allerede før bemærket, at den maatte inde- 
holde surstof, og han tænkte sig den som et oxyd af et sammensat radikal, 
der var opbygget paa lignende maade som de kulstofholdende radikaler, 
der udgjør basis for den organiske natur — eller som et alkali, der for- 
holder sig til de mineralske alkalier, ligesom de organiske syrer forholder 
sig til mineralsyrerne. Vistnok medgav han, at der var meget i læren 
om kvælstoffets elementare natur og navnlig i den af AMPERE opstillede 
theori om ammonium NH,, men han fandt dog, at der trængtes en fuld- 
steendigere bevisferelse, forend han kunde opgive surstoftheorien, som var 
istand til at optage og forklare alle andre hidtil kjendte forbindelser, og 
han overlod spergsmaalets endelige afgjerelse til fremtiden. Saa skrev 
han i 1822, i 2den del af lærebogens nye oplag, men alligevel varede det 
ikke længe, før han endelig opgav nitricumtheorien. — Hvad saltsyren og 
læren om vandstofsyrerne angaar, saa havde vistnok hans egne, i 1819 
og 1820 udførte experimentalundersøgelser af ferrocyaniderne og rhoda- 
niderne vist ham, at der — som han udtrykte sig i aarsberetningen for 
1822 — virkelig gives stoffer, som uden at indeholde nogen syre eller 
nogen surstofholdende base alligevel besidder alle de egenskaber, som er 
karakteristiske for saltene, hvilket ikke lader sig forene med hans an- 
skuelser om den fuldstændige analogi mellem saltsyrens og de andre syrers 
salte. Han fandt samtidigt, at Durowcs betragtning af alle syrer som vand- 
stofsyrer kunde gjenoprette den harmoni i læren om saltene, som var 
bleven forstyrret ved læren om, at saltsyren ikke skulde indeholde surstof. 
BERZELIUS var saaledes dengang godt paa vei til at optage læren om vand- 
stofsyrerne og den deraf flydende opfatning af saltene; men han fik atter 
betænkeligheder ved at gjøre saa stærkt et indgreb i sit system, og da 
han et par aar efter endelig maatte gaa over til at erkjende klorets og 
