1912. No. 2. BERZELIUS. 33 
de andre halogeners elementare natur, tog han ikke skridtet helt ud. Han 
var igjen kommen bort fra Durowc og inddelte nu syrerne i surstofsyrer 
og vandstofsyrer, og deres salte i amfidsalte og haloidsalte, hvilke sidste 
altsaa ikke var forbindelser af syre og base, men af to radikaler. Den 
skranke, han derved reiste mellem de to grupper af salte, har som be- 
kjendt vist sig uheldig nok; men Berzetius’ autoritet var saa stor, at ind- 
delingen i amfidsalte og haloidsalte i lange tider blev almindelig blandt 
kemikerne. At Berzerius kun heist ugjerne gav sig her, er tydeligt at 
mærke, og han talte heller ikke gjerne om det til sine omgivelser. Han 
havde, som vi før har hørt, ikke nogen assistent og heller ikke nogen 
laboratorietjener, men hans og hans elevers uundværlige faktotum paa labo- 
ratoriet var en pige, han havde fæstet som husholderske: Hør Anna, 
sagde han til hende, nu maa Du ikke længere sige oxyderet saltsyre, 
nu heder det klor. Dette var den officielle notifikation om hans overgang ; 
anden fik man ikke. WÖHLER har fortalt det. 
Den reviderede atomvægtstabel udkom i 1826; den opfører altsaa 
baade kvælstoffet og halogenerne som enkelte stoffer og halverer, som vi 
alt har hørt, en stor del af tallene fra 1818, ligesom den ogsaa har nogle 
nye tal, af hvilke vi særlig lægger mærke til kulstoffets atomvægt, som 
efter de af BerzeLius og Durowc i Paris foretagne bestemmelser blev for- 
heiet fra 12,05 til 12,25. Denne forandring var dog ikke nogen forbedring. 
Det viste sig nemlig endel aar efter, ved analysen af meget kulstofrige 
kulvandstoffer som f. ex. naftalin, at man fik urimelige resultater, idet sum- 
men af begge elementers vægt udgjorde mere end substantsens, og Dumas 
i forening med Sras udførte derfor i 1841 en ny bestemmelse, hvorved 
de fandt C = 12,0 altsaa meget nær tallet fra 1818. 
Den nye tabel blev publiceret i aarsberetningen for 1826; i de videre 
betragtninger over atomvægterne, som BERZELIUS meddelte i den føl- 
gende beretning, udviklede han, hvorledes visse elementer i sine surstof- 
forbindelser optræder parvis, som dobbeltatomer, der forbliver sammen- 
hængende, og han skrev nu disse dobbeltatomer med overstregne tegn, 
som HO, CIO, FeO; for HO. CLO og F&O;. Til antagelsen om saa- 
danne dobbeltatomer som kemiske enheder kom han derved, at han gik 
ud fra surstoflet som enhed og betragtede det som maalestok for de 
øvrige elementers mætningsevne. Disse dobbeltatomer, som BERZELIUS 
forevrigt senere opgav, ferte efterhaanden til endel forvirring i atom- 
theorien, navnlig derved, at de udviskede forskjellen mellem atomvægt og 
ækvivalent, som det dog er ganske nødvendigt at holde ud fra hinanden. 
Vi maa her erindre, at atomlaren, da den blev fremstillet af DarroN 
omtrent ved den tid, BERZELIUS havde begyndt sit store arbeide, havde 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1912. No. 2. 3 
