1912. No. 2. BERZELIUS. 37 
som de kaldte benzoyl!. — Dette arbeide af de to unge tyske forskere 
danner indledningen til radikaltheorien, som nu hurtigt arbeidede sig frem. 
Justus Lisic, hvis navn vi nu oftere kommer at nævne, var jævn- 
aldrende og ven av Berzetius’ kjæreste elev WÔHLER; han var professor 
i Giessen og gjorde den store svenske kemikers bekjendtskab under natur- 
forskermedet i Hamburg 1830. Liesic reiste til dette møde for at faa 
anledning til at træffe BERZELIUS, og denne paa sin side blev aldeles ind- 
taget i den unge djzrve mand, som allerede i en alder af 27 aar havde 
"udrettet saa meget og skaffet sig et berømt navn. Han opfordrede LiEBiG 
til at træde i brevveksling med ham, og denne begyndte at lære svensk, 
men blev forhindret fra at reise til Stockholm, og de to saa hinanden 
aldrig senere, men korrespondancen mellem dem blev gjennem flere aar 
fortsat. 
BERzELIUs blev nu, som allerede bemærket, aldeles begeistret over 
benzoylarbeidet, hvis resultater han erklærede for de vigtigste, som hidtil 
var vundne i den vegetabilske kemi. Med dette arbeide, skrev han, gryr 
der en ny dag i kemien; radikalet burde derfor heller hede proin eller 
orthrin (græsk: morgenrøde). Og de af Læse og WÖHLER paaviste 
kjendsgjerninger nedte ham, skrev han ganske ligefrem, til at opgive sin 
tidligere mening, at radikalerne ikke kunde indeholde surstof. Altsaa en 
eieblikkelig og ubetinget tilslutning. Dette er vel det eneste tilfælde, i 
hvilket BERzELIUs med en gang har gaaet med paa en ny theori; ellers 
var han altid reserveret ligeoverfor saadanne, han brugte sin kritik og 
holdt igjen saa længe som muligt, saaledes som vi alt har seet ligeoverfor 
læren om klorets elementare natur, og som vi senere vil faa se nok af 
exempler paa. Men denne ene gang havde begeistringen íaaet overtaget. 
Det gaar nu gjerne saa, at den, naar den blusser saa hurtigt op, afleses 
af eftertanke og kritik, og det varede heller ikke længe, førend BERZELIUS 
fik sine betænkeligheder. 
Og det var ikke at undres over. Han havde i et svagt eieblik glemt 
surstoftheorien; han havde ikke lagt mærke til, at antagelsen af radikaler, 
som indeholdt surstof, var uforenelig med den særstilling, som han mente 
dette element indtog fremfor alle de øvrige. Ordet radikal havde nemlig 
for BERZELIUS ganske den samme betydning som for Lavoisier; det betød 
et stof, enkelt eller sammensat, som ved optagelse af surstof kan gaa over 
til syrer eller baser — et oxyderbart stof altsaa. Og med denne opfat- 
ning maatte jo ved nærmere eftertanke begrebet surstofholdende radikal 
stille sig jævngodt med en selvmodsigelse. 
1 Endelsen -yl, som siden altid bruges om den organiske kemis radikaler, blev indført ved 
denne leilighed; der er afledet af vin, stof. 
