eo 
38 TH. HIORTDAHL. M.-N. KI. 
Og allerede aaret efter, 1833, udviklede han sine meninger om de 
organiske forbindelser, for hvilke han nu fandt at de dualistiske anskuelser 
maatte have fuld gyldighed paa samme maade som for de anorganiske; 
de var begge konstituerede paa samme vis, som binære forbindelser, og 
der var mellem dem kun den forskjel, at i de organiske forbindelser var 
det sammensatte radikaler, som spillede de anorganiske elementers rolle; 
disse radikaler karakteriserede han i aarsberetningen som »elementhaermere«, 
de haermer efter elementerne, efteraber dem. Benzoyl antog han for oxyd 
af radikalet C4,H49; alkohol, C4H4O, betragtede han nu som oxyd af radi- 
kalet C4H;, medens aether skulde være (C;H;)»O, oxydul.af radikalet CH;. 
Men ved saaledes at opstille to forskjellige radikaler for de to sidstnaevnte 
aabenbart sammenhørende forbindelser gik sammenhængen mellem dem 
tabt, hvilket Lıesıs var opmærksom paa, idet han aaret efter, 1834, op- 
stillede sin æthyltheori; han-gik ud fra radikalet æthyl, C,H;,; nemlig 
ether. Je VAN. . 2... \Cabt Os 
alkohol = æthyloxydhydrat . . . C:H0.0.H0. 
Paa denne maade undgik han vel at ophæve sammenhængen mellem 
de to forbindelser, der hører sammen ligesom kali og kalihydrat, men saa 
havde han paa den anden side været nødt til at sætte alkoholens molekyl- 
vægt dobbelt saa stor, som den skulde være. Dumas gik kort tid efter 
over til LrEBIGS æthyltheori, efterat han ved den undersøgelse, han i 
forening med PéLicor havde udført af den saakaldte træspiritus, havde 
bidraget til at klargjere begrebet alkohol ved at opstille det som en type 
for en talrig klasse organiske forbindelser; det var ved denne leilighed, at 
dette begreb type, som siden fik betydning, for forste gang kom frem. 
Nu havde altsaa BERZELIUS og Liesic faaet Dumas med paa det væsent- 
ligste af radikaltheorien, og de to sidstnævnte kom overens om at arbeide 
sammen i den organiske kemi. Dumas offentliggjorde 1837 i begges navn 
et program for dette samarbeide: Det store antal organiske forbindelser 
dannes kun af tre eller fire elementer, som forener sig til dannelse af 
sammensatte grupper, der har alle elementernes eiendommeligheder; det 
er radikalerne. Det er cyan, benzoyl og æthyl, som er den organiske 
kemis virkelige elementer, men ikke de oprindelige elementer, kulstof, 
vandstof o. s. v., thi disse sidste kommer først frem, naar den organiske 
forbindelse destrueres. Radikalerne inddeltes nu ligesom elementerne i 
elektropositive eller basedannende (metallerne, æthyl) og elektronegative: 
eller syredannende (klor, surstof, cyan, benzoyl). 
Den dualistiske lære havde altsaa nu faaet herredømmet ogsaa over 
den organiske kemi, og BERZELIUS stod nu paa heidepunktet af sin an- 
