PR 9 
' 
1912. No. 2. - BERZELIUS. 39 
seelse og indflydelse; han bar, som LæBiG en tid efter skrev, hele den 
"kemiske lærebygning paa sine skuldre. 
Ved denne tid var BERZELIUS mellem 50 og 60 aar gammel; han var 
allerede 1834 gaaet af med pension fra sin professorstilling ved det Karo- 
linske institut, men efter ansøgning af hans kolleger blev han staaende 
som professor honorarius. Han havde hidtil fundet saa stor glæde i sit 
videnskabelige arbeide og været saa helt optaget af dette, at han kun 
sjelden gik ud og ikke havde megen omgang. Men da han nærmede sig 
midten af 50-aarene, og isærdeleshed da han atter havde faaet et anfald 
af sin nervese sygdom, saa han ikke var istand til at arbeide saa meget, 
begyndte tiden at falde ham lang. Han følte sig ensom, og saa kom han 
lidt efter lidt at tænke paa giftermaal, og efter en lang overveielse friede 
han til en ung dame af god og agtet familie, og fik hendes og forældrenes 
samtykke. Fer han giftede sig, vilde han imidlertid af hensyn til sin hel- 
bred foretage en reise til Paris, hvor han forrige gang var kommen sig 
saa godt. Der blev han naturligvis vel modtaget; det kan vaere nok at 
here, at han var der i 49 dage og i 41 middagsselskaber; den store billed- 
hugger Davi» bad om at faa udføre hans buste i marmor og forærede 
den til hans brud. Det kan maaske have sin interesse at hore, at kong 
Louis PhHıLıppE under en audients tiltalte ham paa norsk; kongen havde 
nemlig under sin landflygtighed opholdt sig længere tid her i landet og 
kunde sproget. Nok er det, BERZELIUS gjenvandt sin helbred og giftede 
sig den ıgde december 1835, 56 aar gammel. Paa bryllupsdagen ud- 
nævnte Kart JoHax ham til friherre. Den unge friherreinde, som ellers 
skal have været en af det stockholmske selskabs elskværdigste damer, lod 
— fortælles der — en bemærkning falde om deres derplade, paa hvilken 
der kun stod »Prof. Dr. Berzelius<, og hendes mand lovede hende en ny. 
Den fik hun ogsaa, men paa den stod der kun det ene ord »Berzelius« — 
og det navn var jo godt nok. 
Blandt de lykenskninger, han fik til giftermaalet, var ogsaa et brev 
fra hans ivrige beundrer Liesic, og slutningen af dette er saa eiendom- 
melig, at den fortjener at gjengives: hvis det ikke var for det, at naturen 
har bestemt mig til at gaa med bukser, skulde jeg sandelig gjerne være 
Deres hustru, for De er i besiddelse af alle de egenskaber, som kan sikre 
en varig lykke. 
Saa skrev LieBiG i 1835 til BERzELIUs. Men der var da alt kommen 
en knude paa traaden mellem dem; den blev vistnok lest, men saa kom 
der flere, for Lresic var noksaa stridbar, og han kunde vare hensyns- 
les drei. 
