44 TH. HIORTDAHL. 
M.-N. Kl. 
havde sagt, at klor erstattede vandstoffet og spillede dets rolle, han havde 
alene givet en aldeles empirisk regel uden nogen theori. I næste aars- 
beretning udtrykte BERZELIUS sin tilfredshed over, at Dumas var uenig i 
den anvendelse, de franske kemikere gjorde af hans substitutionstheori. 
Men dette varede ikke længe. 
Aaret efter opdagede nemlig Dumas trikloredikesyren, og saa kom han 
paa andre tanker; han optog nu de anskuelser, han nylig ikke havde villet 
vedkjende sig. Nu saa han, at substitutionsproduktet i det væsentligste 
havde bevaret det oprindelige stofs egenskaber, trikloredikesyren er en- 
basisk ligesom edikesyren, og ligesom denne giver sumpgas, giver tri- 
kloredikesyren triklorsumpgas (kloroform). Han opstillede derefter, i 1840, 
idet han gjenoptog et udtryk, han ved en tidligere leilighed havde brugt, 
at der i den organiske kemi er visse typer, som forbliver bestaaende, 
selv om man erstatter deres klor eller vandstof med andre elementer. 
Edikesyren og trikloredikesyren hører til samme type. Læren om typerne 
lod sig ogsaa anvende paa den anorganiske kemi; saaledes havde Dumas” 
samtidige BauDRIMONT lidt forud betragtet svovlsyrens, selensyrens, tellur- 
syrens og kromsyrens salte som hørende til samme type, hvilken han 
gav formelen RMO,, og Dumas tog som et andet exempel alun: alle 
aluner er støbt efter samme model, det er hovedsagen, om kromalun eller 
almindelig alun, er mindre væsentligt. Denne betragtningsmaade, der an- 
skuer enhver forbindelse som et afsluttet hele, er aldeles modsat den dua- 
listiske, der betragter enhver forbindelse som binær, som nødvendigvis 
sammensat af to bestanddele; Dumas’ typelære var saa langt fra dualistisk, 
den var tværtimod unitær. I aarsberetningen for 1839 optraadte BERZELIUS 
meget skarpt mod denne lære, som han ogsaa imødegik i et 1 LriEBIGS 
annaler indtaget brev til WÖHLER. I aarsberetningen gik han endog saa 
vidt, at han bl. a. sagde, at Dumas” arbeider ikke maatte tages altfor al- 
vorligt; naar man oplæste sine afhandlinger i Pariserakademiet, blev nemlig 
gjerne fremstillingsmaaden beregnet paa at gjøre indtryk paa den del af 
de tilstedeværende tilhørere, som ikke var videnskabsmænd, for at vinde 
disses øjeblikkelige bifald, der saa den næste dag gjennem aviserne med- 
deltes det store publikum. Dumas glemte ikke denne uartighed, og et 
par aar efter gjengjældte han den ved, idet han offentliggjorde sin allerede 
før nævnte bestemmelse af kulstoffets atomvægt, at rette et rigtigt utæk- 
keligt angreb mod Berzettus, for hvilket han dog alvorligt og skarpt blev 
tilrettevist af LieBiG. Hvad trikloredikesyren angaar, saa vilde BERZELIUS 
slet ikke gaaa med paa, at den skulde have noget med edikesyren at gjøre; 
edikesyren var C,H, + O4. H5O, men trikloredikesyren maatte være en 
forbindelse af klorkulstof og oxalsyre, C2Clg + C2Oz.H20. Idet LiEBIG 
