1912. No. 2. 7 BERZELIUS. 49 
mod de frembrydende nye retninger — det første positivt, det andet mere 
negativt. 
Da BerzeLius begyndte sin videnskabelige bane, var netop Lavoisiers 
lere naaet frem til almindelig anerkjendelse, men Lavoisier selv var da 
alt for flere aar siden bortrevet ved en brat død, og den seier, han havde 
vundet, krævede en fører, som kunde forfølge den og fremfor alt organisere 
de nye tilstande i videnskaben, som maatte blive dens følger. Her var 
netop BERZELIUS manden; hans udprægede evne som systematiker og hans 
enestaaende arbeidskraft og udholdenhed gjorde ham fremfor nogen anden 
skikket til at forestaa opførelsen af den nye kemiske lærebygning paa den 
af Lavoisier lagte grundvold. Til dette arbeide ofrede han nu sin ung- 
doms og manddoms kraftigste aar; der reiste sig under hans hænder et 
omhyggeligt planlagt og solid muret bygværk, som saa ud til at kunne 
staa for lange tider, og som vakte samtidens beundring og anerkjendelse. 
| Det var ganske naturligt, enhver vil kunne forstaa det, at han søgte at 
værne om dette sit livsværk og fremfor alt vilde bevare det mod at 
undergraves af, hvad han troede hørte til de mange mere eller mindre 
lese idéer, som gjerne pleier at slaa følge med nye retningers fremrykken. 
Han gjorde længe modstand, men han lod sig ogsaa overbevise, og vi har 
seet, at han opgav sine meninger om klor og kvælstof, om han end ikke 
- gjorde det gjerne; men han beiede sig dog. Dengang var han endnu i 
den alder, da aanden er i besiddelse af sin elasticitet; men med aarene 
bliver aanden paa lignende maade som legemet gjerne siivere, det falder 
vanskeligere at beie sig, og da er det, at fortegnene skifter, og den mere 
negative periode tager sin begyndels«. Naar der nu kom noget nyt frem, 
som ikke passede ind i hans saa længe anerkjendte lærebygning, saa han 
deri en fare for videnskaben; han kunde ikke længere give efter, men 
stred imod — ganske vist i fuld videnskabelig ærlighed, men ud fra et 
feilagtigt synspunkt, idet han forvekslede lærebygningen med selve viden- 
skaben og ikke tænkte paa, at videnskaben har andre grænser end denne. 
BrERzELIUs havde i en udpræget grad de "egenskaber, som karakteri- 
serer klassikerne; hans fornemste modstandere, Davy og Liesic, var lige- 
saa udprægede romantikere. Osrwarp har som bekjendt i sine forelæs- 
ninger over store mænd (1909) brugt disse betegnelser for to typer af 
videnskabsmænd, der skiller sig fra hinanden ved deres aands reaktions- 
"hastighed. Disse to er ganske forskjellige og har altid vanskeligt for at 
forstaa hinanden. Romantikerne har hovedet fuldt af tanker og planer, 
de maa arbeide hurtigt for at faa det forhaandenværende problem fra sig 
og komme til at tage fat paa det næste, som venter i baggrunden; men 
i denne hurtighed ligger en fristelse til at lade sig neie med løsninger, 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. KL 1912. No. 2. i 
