IQI2. No. 10. PSYKOLOGISKE OG PSYKIATRISKE FORESTILLINGER OG BEGREBER. 3 
forskjellen er ikke saa stor, at den giver ret til at antage, at sansningen 
er grundforskjellig. Dyrenes sansning maa da danne erindringsbilleder af 
samme natur som menneskets, hvad ogsaa vor daglige erfaring om vore 
husdyr tilfulde bekræfter. Men naar erindringsbillederne er af samme 
natur, da kan ikke de elementære forestillinger være af anden art. At de 
heiere dyr har lyst- og ulystbetonede forestillinger, føler glæde og sorg 
og tillige formaar at gjøre logiske slutninger og tildels handler efter overlæg, 
med andre ord at de besidder baade intelligents og moral, vil vel maatte 
erkjendes af enhver, der steller med dem. Den vidtdrevne dressur viser 
jo ogsaa tydelig nok, at dyrets færdigheder kan udvikles langt, skjønt 
ganske vist kun til en grænse, der aldrig naar op mod det menneskelige 
intelligentsomraade. Det er let at iagttage, at flere af vore husdyr drømmer; 
og studerer man dem nærmere under søvnen, kan man neppe nægte, at 
deres drømmebilleder maa være reproduktioner af ikke helt elementære 
erindringsbilleder og forestillinger. Man kan ogsaa ved visse forgiftninger 
fremkalde hos dem psykiske symptomer, som efter alt at dømme maa være 
af samme natur som menneskets. 
De dyrearter, som er menneskearternes nærmeste stamformer, maa vel 
have naaet temmelig langt i udvikling; og det maa da antages, at de har 
dannet sig adskillige, temmelig sammensatte forestillingsgrupper. De har 
hørt vindens tuden og tordenens brag, de har seet det oprørte hav skylle 
ind over landet, rivende med sig, hvad det mødte paa sin vei, og de har 
seet vældige sneskred fylde dalbunden. De har følt regn, kulde og varme, 
og kjendt lynet og ilden!. Men de har ikke bare havt disse sanseindtryk; 
de har bevaret erindringsbillederne om dem og segt og fundet midler til at 
beskytte sig. Daarlig udrustede med naturlige angrebs- og forsvarsvaaben 
har de dog havt evne til at komme videre frem end alle andre dyrearter, 
hvilket viser, at deres intelligents har været overlegen de andres. De har 
vidst, at stene hverken voxer eller vilkaarlig kan bevæge sig, at planten 
spirer, voxer, faar blade og blomst, men at den ikke vilkaarlig kan for- 
andre plads. De har vidst, at det levende dyr vilkaarlig kan komme og 
gaa, og maaske ogsaa, at det er varmt, medens det livlese ligger der ube- 
veegeligt og koldt. De har rimeligvis sluttet sig sammen i smaa samfund; 
og de er maaske ogsaa begyndt at kaste paa sine fiender og kanske endog 
l Jeg antager, at den generelle sansepaavirkning har dannet forestillinger, som meget 
tidligt har krævet sprogligt udtryk. Lys, varme samt larm (og i sammenhæng dermed 
slag) udløser saavel kontrektationsdriften som fugaldriften, idet de baade nærmer dyret 
til og fjerner det fra sansepaavirkningens kilde. Varme og larm paavirker ogsaa flere 
sanser. Larm har vel ogsaa givet anledning til dannelsen af en række onomatopoie- 
tiske ord. 
