4 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
at udvælge enkelte gjenstande til vaaben og andet redskab. De maa da 
have havt begreb om liv og ded, have opfattet stene, dyr og planter som 
ting af helt forskjellig natur. Animismen kan da ikke være begyndelsen 
til, men kun en episode i kulturudviklingen, som f. ex. nomadelivet eller 
matriarkatet. 
Naar udviklingen er naaet saa langt, at der er fremstaaet en dyreart, 
som afgjort maa betegnes som menneske, da har denne art allerede naaet 
et definitivt overtag over sine fiender. Det ter vel antages som rimeligt, 
at der da allerede er dannet et menneskeligt samfund, og at man har ind- 
rettet sig boliger og forfærdiget enkelte simple redskaber og vaaben. Men 
dette forudsætter vel evne til indbyrdes meddelelse. Sproget maa derfor 
antages at have begyndt sin udvikling. 
Det maa efter min mening antages, at urmennesket allerede meget tid- 
ligt har iagttaget expirationsfanomenet. 
Man har iagttaget, at der strømmer luft ud gjennem det levende 
menneskes og dyrs! mund og næse, og at denne strøm begynder at gaa 
ved individets fødsel og vedvarer lige til dets død. I det øieblik luft- 
strømmen ophører, rører individet sig ikke mere, og dets legeme bliver 
koldt. Livet er udslukket. Mennesket maa have tænkt over dette fænomen 
og dets aarsag og spurgt: Hvorfra kommer denne luft, hvorfor ophører 
sammen med den varme og bevægelse, og hvorfor er livet dermed ud- 
slukket ? 
Det umiddelbart nærliggende svar er det, at luften kommer fra lege- 
mets indre, at det er den, som frembringer varme og bevægelser og i det 
hele er det livgivende princip. 
Naar man giver agt derpaa, kan man føle udaandingsluften som en 
vind; og erfaring viser, at den har samme virkning som vinden. Den 
blæser bort de støv, den møder, for derefter selv at svinde. Aanden kan 
ogsaa ligesom vinden være varm og kold; den kan fryse, og man kan da 
se den. 
Den slutning, man paa dette kulturtrin maa drage af disse kjends- 
gjerninger, er den, at vinden og expirationsluften er et og det samme. 
Urmennesket ledes da til at opfatte udaandingsluften som et stof, der 
herer hjemme i legemet, men som lidt efter lidt, eller paa engang, for- 
lader dette. 
1 Ordet dyr stammer fra den indoeuropæiske rod dhves, der betyder ,aande“. Jfr. latin 
animal og anima. 
