8 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
livet ophører, medens det ydre legeme kan skades og lemlæstes, uden at 
livet derfor nødvendigvis behøver at udslukkes. 
Den første distinktion, som voxer frem paa dette grundlag, maa være 
sondringen mellem legemet og det, som er inde i dette, hvilket sidste ogsaa 
opfattes som noget materielt, som et stof. 
Da nu mennesket til sine tider fornemmer tilstedeværelsen og be- 
vægelsen af visse af sine indre organer, er det naturligt, at man henlægger 
denne indre materie til et af disse organer. 
Man føler hjertet slaa, og man kan iagttage, at mellemgulvet hæver og 
sænker sig. Det indre stof, der fremkalder bevægelsen, henlægges derfor 
til et af disse organer eller opfattes som identisk med vedkommende organ!. 
Sproghistorien bekræfter ogsaa rigtigheden af denne antagelse. 
Det græske yon» betyder baade »hjerte«, »mellemgulv« og »lungers, 
men tillige »sjæl« og »sind«, ja endog »tænkeevne« og »fornuft«. 
Det græske zéao (xaodia), der er det samme ord som det latinske cor, 
det gotiske hairto, det norske hjarta og det danske /jeríe m. v.), har om- 
trent den samme betydning som menv; det betyder ialfald baade »hjerte«, 
»sind« og »tænkeevne«. 
En lignende dobbeltbetydning har jo ogsaa vort ord /jerte?. 
Jeg skal endelig trække en parallel med et meget fjerntstaaende sprog, 
det japanske. Ordet kokoro betyder oprindelig baade »hjerte«, »sjel« og 
»sind«, men i det moderne sprog har det tabt betydningen »hjerte« (cor). 
Forestillingen om den vilkaarlige bevægelse som en af livets aller- 
vigtigste ytringer maa, som omtalt, antages at stamme fra den ældste tid; 
hertil knyttedes da naturlig idéen om den indre bevægelse som den vig- 
tigste af al bevægelse. 
Grublingen over problemet om det, som bevæger sig inde i legemet, 
fører naturlig tanken i to retninger, alt eftersom man tager sit udgangs- 
punkt ved selve bevægelsen eller ved den omstændighed, at denne ved- 
varer fra livets begyndelse til dets ende. 
Begge disse tankeretninger kan føre frem til forestillingen om en ved- 
varende bevægende kraft som det egentlige livsprincip. 
Det fremadskridende tankearbeide skaber nye begreber, og disse kræver 
sproglige udtryk. 
1 Det indre stof henlægges ogsaa (antagelig ved en senere udvikling) til andre organer, 
f. ex. blodet eller leveren. Saaledes lader det gamle testamente sjælen være i blodet 
eller være selve blodet. 
2 De gamle Germaner henlagde modet til hjertet. Det gotiske ord armahairts (barm- 
hjertig) er en oversættelse af det latinske misericors. 
